ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015 року Справа № 904/5497/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дмитренко Г.К.- доповідач

суддів: Прокопенко А.Є., Крутовських В.І.

при секретарі: Однорог О.В.

За участю представників сторін:

від відповідача: Антонюк А.О., довіреність б/н від 27.05.14, представник;

представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2014 року по справі № 904/5497/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром", м. Київ

до державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне Криничанського району Дніпропетровської області

про стягнення 914000 грн.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 05.02.2015 року по 11.02.2015 року ( ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2014 року (суддя Васильєв О.Ю.) товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" відмовлено у задоволенні позову про стягнення 914000 грн. заборгованості за договором купівлі-продажу від 01.09.2011 року №ПН 01/09-11-07.

Не погодившись з рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Державне підприємство "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" у відзиві на апеляційну скаргу просить в її задоволенні відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.09.2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" (продавець) та державним підприємством "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" (покупець) укладено договір купівлі-продажу № ПН-01/09/11-07, за яким продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити вартість очищеного насіння зернових культур (товар), найменування, асортимент, кількість та ціна якого, базові умови поставки наведені у специфікації (додаток №1) до цього договору (п.1.1 договору).

Якість товару повинна підтверджуватися Атестатом на елітне насіння та/або Свідоцтвом на сертифіковане насіння - для репродукційного насіння (п.2.5 договору).

Ціни на товар встановлюються у Специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору (п.3.1 договору).

Загальна вартість цього договору визначається сторонами за підсумками всіх укладених сторонами додатків, які є невід'ємною частиною цього договору (п.3.3 договору).

У відповідності з п.4.1 договору продавець здійснює поставку товару на умовах, вказаних у додатках (специфікаціях).

За п.4.2 договору термін поставки визначається у додатках (специфікаціях).

Датою поставки вважається дата прийняття товару по кількості на складі продавця та оформлення видаткових накладних на товар (п.4.3 договору).

Право власності на товар та всі ризики переходять до покупця з моменту поставки товару продавцем на умовах цього договору ( п.4.4 договору)

Відповідно п.5.1 договору оплата за поставлений товар здійснюється покупцем на умовах відстрочення платежу, але не пізніше 01.11.2012 року.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що продавець разом з товаром повинен надати покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактуру; атестат на елітне насіння; свідоцтво на сертифіковане насіння-для репродукційного насіння; видаткову та податкову накладні.

Згідно п.11.5 цього договору уповноважена особа покупця повинна мати при собі належним чином оформлене доручення на виконання від імені покупця дій за цим договором.

У специфікації від 01.09.2011 року №1 до цього договору сторони узгодили назву товару, його репродукцію, кількість, ціну, загальну вартість та терміни поставки (т.1, а.с.12).

Як зазначає позивач, відповідач, отримавши визначений договором товар, в порушення умов договору купівлі-продажу від 01.09.2011 року № ПН-01/09/11-07, не оплатив його. 06.12.2013 року позивач направив на адресу відповідача вимогу від 05.12.2013 року № 05/12/13-01 про сплату заборгованості в сумі 914000 грн. та рахунки на оплату товару (т.1, а.с.16-22), але сума боргу відповідачем не сплачена.

В обґрунтування позовних вимог товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" надало суду наступні документи:

- договір від 01.09.2011 року № ПН-01/09/11-07;

- додаток № 1 (специфікацію) до договору від 01.09.2011 pоку № ПН-01/09/11-07;

- видаткову накладну від 30.09.2011року № 1237 (озима пшениця Одеська -267 (с/еліта) 20 тон за ціною 4400 грн., вартістю 88000 грн.; озима пшениця Смуглянка (с/еліта) 100 тон за ціною 4400 грн., вартістю 440000 грн., всього на суму 528 000 грн.);

- видаткову накладну від 05.10.2011 року №№ 1238 (ячмінь озимий Достойний (с/еліта) 40 тон за ціною 5000 грн., вартістю 200 000 грн.);

- видаткову накладну від 19.10.2011 року № 1272 (озима пшениця Одеська-267 (еліта) 60 тон за ціною 3100 грн., вартістю 186 000 грн.). Всього за вказаними видатковими накладними відповідачу поставлено товару на суму 914 000 грн.;

- акт звірки взаємних розрахунків за результатами господарських взаємовідносин між позивачем та відповідачем, складений у розрізі договорів.

Кожен із перелічених вище документів, а саме договір, специфікація, видаткові накладні та акт звірки взаємних розрахунків станом на 28.02.2013 року, містять підписи працівників відповідача та відтиск печатки державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України".

Відповідно рішення господарського суду, при дослідженні видаткових накладних, суд дійшов висновку, що вони не є належним та допустимим доказом на підтвердження здійснення постачання товару відповідачу, оскільки складені з порушенням вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме графа «отримав» містить підпис, який не дає можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у господарській операції, а довіреністі на отримання товару відсутні.

Однак такі висновки господарського суду є передчасними, зробленими без належного з'ясування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та з порушеннями норм матеріального права.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вказаний перелік обов'язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 2.5 пункту 2 згаданого Положення передбачено, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

З наданих позивачем видаткових накладних вбачається, що товар був прийнятий представником державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України", про що свідчить підпис на накладній, завірений печаткою відповідача.

Вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як «інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Викладене свідчить про невірне застосування господарським судом до спірних правовідносин наведених вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Крім того господарським судом не надано належної оцінки наявному на кожній з видаткових накладних відтиску печатки підприємства відповідача.

У зв'язку з цим слід взяти до уваги, що відповідно п. 64 Інструкції про порядок обліку зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 року №1893, яка є обов'язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно п. 65 зазначеної Інструкції особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Виходячи з вищезазначеного, особи, які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства, призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про втрату зазначеної печатки, її підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі відповідача.

Крім того, у відповідності із ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

У ст. 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Таким чином відтиск печатки підприємства, наявний, зокрема, на первинних документах, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті поставленого товару).

Відсутність на видаткових накладних таких реквізитів, як «інші дані, що мають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції» при наявності особистого підпису особи, яка здійснила приймання поставленого товару, завіреного печаткою державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України", не спростовує сам факт поставки та одержання представником відповідача (керівником / працівником) товару, що вказаний у видаткових накладних.

Посилаючись на відсутність у видаткових накладних достовірних даних про особу - отримувача товару та відсутність у матеріалах справи довіреностей на отримання товару, судом першої інстанції не враховано також ряд вимог чинного законодавства та передчасно відхилено видаткові накладні, надані позивачем, як доказ в підтвердження поставки (одержання), передання позивачем та прийняття відповідачем товарно-матеріальних цінностей.

Так, відповідно п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача, тощо. Тобто наявність зазначених реквізитів в первинних документа не є обов'язковою.

Разом з цим господарським судом не взято до уваги положення Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 16.05.1996 року № 99, згідно яких довіреність на одержання матеріальних цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Тобто довіреність не є документом, що підтверджує факт господарської операції з передачі чи прийняття товару.

Передача (прийняття) матеріальних цінностей без довіреності є порушенням ведення бухгалтерського обліку і тягне за собою відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративні правопорушення, але не є достатньою обставиною, що заперечує факт передачі / прийняття товарів.

Крім того, при дослідженні обставин передачі придбаного за договором купівлі-продажу від 01.09.2011 року № ПН-01/09/11-07 товару слід також взяти до уваги і вимоги законодавства щодо бухгалтерського обліку господарських операцій з продажу, придбання як у продавця, так і у покупця такого товару, зокрема Інструкцію про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов'язань і господарських операцій підприємств і організацій, затверджену наказом Мінфіну України від 30.11.1999 року №291.

У зв'язку з цим слід було врахувати, що всі господарські операції за договором купівлі-продажу від 01.09.2011 року № ПН-01/09/11-07 та видатковими накладними були відображені у бухгалтерському обліку і позивача, і відповідача, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 28.02.2013 року, підписаним сторонами, копію якого додано до матеріалів справи (т.1, а.с. 68).

У рішенні суду вказано, що "представник відповідача під час судового засідання 04.09.2014 року зазначив, що акт звірки складений позивачем станом на 28.02.2013 року, а не на час розгляду справи в суді; в ньому наведені відомості не по договору купівлі-продажу від 01.09.2011 року № ПН-01/09/11-07, а по 23 інших договорах (які не є предметом дослідження по цій справі) , на аркуші 68 справи в цьому акті наведені дані за договором від 01.09.2011 року № 01/09/11-07, але реєстраційний номер цього договору відрізняється від реєстраційного номеру договору, на який в обґрунтування своїх позовних вимог посилається позивач; а відомості про господарські операції за цим договором не містять посилання на номери відповідних видаткових накладних. А відтак (на думку представника відповідача) цей акт не може вважатися належним доказом на підтвердження фактичної поставки товару позивачем на користь відповідача відповідно до умов договору купівлі-продажу від 01.09.2011 року № ПН-01/09/11-07".

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про те, що повне співпадання договору № 01/09/11-07 (як вказано в акті звірки) з договором № ПН - 01/09/11-07 підтверджується співпаданням дати і суми кожної господарської операції з датою, зазначеною у видаткових накладних від 30.09.2011 року № 1237, від 05.10.2011 року № 1238, від 19.10.2011 року № 1272, оформлених на підставі договору № ПН - 01/09/11-07, а суми, відображені в цьому акті звірки, відповідають сумам, вказаним у вищеперелічених накладних, чим спростовуються доводи відповідача, а відтак висновки суду в цій частині є помилковими.

Доказів існування укладеного між сторонами договору від 01.09.2011 року за реєстраційним № 01/09/11-07 державним підприємством "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" не надано.

На підставі клопотання позивача ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України було витребувано:

від Українського інституту експертизи сортів рослин пакет документів, який подавався державним підприємством "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" до Державної служби з охорони прав та сортів рослин, а саме:

- заяву на проведення атестації;

- атестаційний лист;

- виробничу програму державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" на 2012 рік;

- ліцензійну угоду з власником сорту;

- копії сертифікатів на насіння;

- копію атестата на насіння;

- копії видаткових накладних, за якими придбано посівний матеріал;

від Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області:

реєстри отриманих та виданих податкових накладних до податкових декларацій з ПДВ ДП "ДГ "Руно" НААНУ" за звітний податковий період з вересня 2011 року по жовтень 2012 року та інформацію про включення державним підприємством "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" до складу податкового кредиту сум ПДВ, які зазначено у виписаних товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" наступних податкових накладних: від 30.09.2011 року № 224 на суму 528000 грн., від 17.10.2011 року № 17 на суму 200000 грн., від 19.10.2011 року № 25 на суму 186000 грн.

На виконання ухвали Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року Українським інститутом експертизи сортів рослин надано витребувані судом документи, зокрема атестати на насіння та сертифікати на насіння України.

Статтею 28 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» в редакції станом на 15.12.2009 року (наступні зміни до цього Закону були внесені 02.10.2012 року а поставка товару здійснювалась згідно видаткових накладних від 30.09.2011 року № 1237, від 05.10.2011 року № 1238 та від 19.10.2011 року № 1272) встановлено, що суб'єкт насінництва та розсадництва гарантує відповідність сортових і посівних якостей насіння та садивного матеріалу, зазначених у відповідних документах, і в разі їх порушення несе відповідальність згідно із законодавством України.

Якщо власник реалізованого насіння або садивного матеріалу доведе, що відсутність показників якості насіння і садивного матеріалу, зазначених у частині першій цієї статті, є наслідком не залежних від нього обставин, споживач не може вимагати відшкодування збитків.

На придбане насіння і садивний матеріал гарантії діють протягом терміну, визначеного в сертифікаті на насіння.

Також відповідно до розділу 6 ДСТУ 2240-93 „Нормативно-технічна документація" кожна партія оригінального та елітного насіння, що реалізується для сівби, супроводжується «Атестатом на насіння» (т.3, а.с. 6-45), а ст. 21 Закону України «Про насіння та садивний матеріал» передбачено, що усі партії насіння, призначені для реалізації, повинні мати сертифікати, що засвідчують їх сортові та посівні якості.

Отже, кожна партія насіння повинна супроводжуватися такими документами як атестат на насіння та сертифікат.

Так, атестат на насіння № 231 (т.2, а.с. 132) містить такі відомості: культура - пшениця озима, сорт - Одеська 267, генерація - супереліта, маса партії - 20 т. (сертифікат на насіння № 21-28-544 (т.2, а.с. 133).

Атестат на насіння № 252 (т.2, а.с. 195) містить наступні відомості: культура - пшениця озима, сорт - «Смуглянка», генерація - супереліта, маса партії - 12 т. Аналогічна інформація щодо культури, сорту та генерації вказана в атестатах № 242 (маса партії 13 т.), № 245 (маса партії 25 т.), № 244 (маса партії 25 т.), № 243 (маса партії 25 т.) - разом 100 т. (т.2, а.с. 196-199) (сертифікати на насіння України №№ 21-20-84, 21-20-86, 21-20-87, 21-20-86 (т.2, а.с. 200-209).

Відомості про культуру, сорт, кількість та характеристики, зазначені у вищеперелічених атестатах на насіння, збігаються з тими, що вказані у видатковій накладній від 30.09.2011 року № 1237, за якою поставлено озиму пшеницю «Одеська 267» (супереліта) - 20т., озиму пшеницю «Смуглянка» (супереліта) - 100т. (т.1, а.с. 13).

Атестат на насіння № 291 (т.2, а.с. 139) містить наступні відомості: культура - ячмінь озимий, сорт - «Достойний», генерація - супереліта, маса партії - 5 т. Аналогічну інформацію щодо культури, сорту та генерації зазначено в атестатах на насіння № 292 (маса партії - 20 т.), № 293 (маса партії - 15 т.) - разом 40 т. (т.2, а.с. 140, 141) (сертифікати на насіння України №№ 22-12-36, 22-12-38, 22-12-51 (т.2, а.с. 142-147).

Відомості про культуру, сорт, кількість та характеристики, наведені у згаданих вище атестатах на насіння, повністю співпадають з тими, що зазначені у видатковій накладній від 05.10.2011 року № 1238, згідно якої поставлено ячмінь озимий «Достойний» (супереліта) у кількості 40 т. (т.1, а.с. 14).

В атестаті на насіння № 307 (т.2, а.с. 157) відображено такі відомості: культура -пшениця озима, сорт - «Одеська 267», генерація - еліта, маса партії - 25т. Подібну інформацію щодо культури, сорту та генерації вказано в атестатах на насіння № 308 (маса партії - 25т.), № 309 (маса партії - 2 т.), № 314 (маса партії - 8 т.) - всього 60 т. (т.2, а.с. 158-160) (сертифікати на насіння України №№ 21-28-601, 21-28-602, 21-28-603, 21-28-621 (т.2, а.с. 180-188).

Відомості про культуру, сорт, кількість та характеристики, наведені у перелічених вище атестатах на насіння, повністю відповідають тим, що вказані у видатковій накладній від 19.10.2011 року № 1272, відповідно якої відпущено озиму пшеницю «Одеська 267» (еліта) у кількості 60 т. (т.1, а.с. 15).

Як вказує позивач у письмових поясненнях від 05.02.2015 року № 05/02/15-01, "копії цих же атестатів та сертифікатів містяться в матеріалах справи в т.1, а.с. 79-102, але не були прийняті судом першої інстанції до уваги тому, що державне підприємство "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" заперечило факт їх отримання, оскільки на них містилась печатка лише товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром". Однак надані Інститутом експертизи сортів та рослин копії атестатів і сертифікатів завірені печаткою державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України". Крім цього, матеріали, витребувані від Українського інституту експертизи сортів рослин, підтверджують той факт, що продукція, одержана на підставі сертифікатів, була використана відповідачем у господарській діяльності. Атестати на насіння містять однозначну інформацію про постачальника - суб'єкта насінництва - товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром".

Відтак факт поставки відповідачеві за договором купівлі-продажу насіння від 01.09.2011 року № ПН - 01/09-11-07 на підставі видаткових накладних від 30.09.2011 року № 1237, від 05.10.2011 року № 1238, від 19.10.2011 року № 1272 пшениці «Одеська 267» (супереліта) 20т., пшениці «Смуглянка» (супереліта) 100 т., ячменю «Достойний» (супереліта) 40т., пшениці «Одеська 267» (еліта) 60 т. на загальну суму 914000 грн. слід вважати доведеним.

Частиною 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Листом від 22.01.2015 року Криничанське відділення Верхньодніпровської об'єднаної державної податкової інспекції повідомило, що відповідно поданих реєстрів ДП «Дослідне господарство «Руно» НААН України» з вересня 2011 року по 2012 pік суми податку на додану вартість по виписаним податковим накладним ТОВ «ТД «Украгропром» від 30.09.2011 року №224, обсяг реалізації 528000 грн., від 17.10.2011 року №17, обсяг реалізації 200000 грн., від 19.10.2011 року №25, обсяг реалізації 186000 грн. - не включено до складу податкового кредиту ДП «Дослідне господарство «Руно» НААН України», а також надано копії реєстрів виданих та отриманих податкових накладних до податкових декларацій з ПДВ за період з вересня 2011 року по жовтень 2012 року.

Однак це не спростовує факт поставки продукції з наступних причин. Податкові накладні від 30.09.2011 року №224, від 17.10.2011 року №17 та від 19.10.2011 року № 25 (т.1, а.с. 72-74), які передані позивачем державному підприємству "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" одночасно з видатковими накладними від 30.09.2011року № 1237, від 05.10.2011 року № 1238 та від 19.10.2011 року № 1272, не містять суми податку на додану вартість, оскільки вказані операції продажу звільнені від оподаткування ПДВ (або оподатковуються за нульовою ставкою). Відповідно до вимог податкового законодавства на момент здійснення операції включення податкових накладних до реєстру виданих і отриманих податкових накладних є правом, а не обов'язком суб'єкта оподаткування.

Невключення відповідачем зазначених податкових накладних до реєстру не спростовує факту поставки йому насіння за договором від 01.09.2011 року № ПН - 01/09-11-07.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності із ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частинами 1,7 ст. 193 Господарського кодексу України унормовано, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За визначенням, наведеним у ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

За ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до мотивувальної частини оскаржуваного рішення господарським судом зроблено висновок, що договір від 01.09.2011 року № ПН - 01/09-11-07 є нікчемним правочином, визнання якого недійсним у судовому порядку не вимагається. При цьому суд послався на норми ст. ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Судом зазначено, що оскільки підприємство відповідача є державним, а сума закупівлі перевищує 100 тис. грн., то перед укладенням договору купівлі-продажу повинні бути проведені передбачені згаданим Законом процедури закупівлі. А оскільки їх не було проведено, то договір купівлі - продажу насіння від 01.09.2011 року № ПН-01/09-11-07 є нікчемним правочином, який є недійсним через невідповідність його вимогам згаданого Закону та, отже, не потребує визнання його таким судом.

Вказаний висновок суду є невірним виходячи з такого.

У відповідності із ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В обґрунтування нікчемності правочину (договору № ПН-01/09-11-07) судом вказано на його невідповідність вимогам ст.ст. 2,40 Закону України «Про здійснення державних закупівель». Проте, у ст.ст. 2, 40 вищезгаданого Закону України (із змінами, внесеними Законом України від 08.07.2011 року N3612-VІ (3612-17), тобто в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі - продажу насіння від 01.09.2011 року № ПН-01/09-11-07) вказано лише на заборону укладати договори без проведення процедури тендерних закупівель.

Згідно ч. 5 статті 2 Закону України «Про здійснення державних закупівель» забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів, та/або оплата замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом.

Частиною 4 ст. 40 цього ж Закону встановлено, що забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.

У ст. 42 Закону України «Про здійснення державних закупівель» вказано, що договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п'ятої статті 36 та абзацом першим частини третьої статті 39 цього Закону. Наведені обставини не мали місця, а тому договір № ПН-01/09-11-07 не є нікчемним, а може розглядатись як оспорюваний, тобто його може бути визнано недійсним у судовому порядку.

Вказаний висновок випливає з аналізу положень ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України, де зазначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно підпункту 2.5.2 пункту 2.5. пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» «необхідно з урахуванням приписів ст. 215 Цивільного кодексу України та ст. 207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, частина перша статті 220, частина друга статті 228 Цивільного кодексу України, частина друга статті 207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора (зокрема, частина перша статті 227, частина перша статті 229, частина перша статті 230, частина перша статті 232 Цивільного кодексу України, частина перша статті 207 Господарського кодексу України).

За змістом ст. 215 Цивільного кодексу України нікчемний правочин є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду, а оспорюваний правочин може бути визнаний недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін».

Положеннями ст. 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Враховуючи те, що Законом України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, яка діяла на момент укладення договору № ПН-01/09-11-07) не встановлена нікчемність правочину, укладеного без проведення процедур державних закупівель, та цей правочин не визнано судом недійсним у встановленому порядку, то на підставі ст. 204 Цивільного кодексу України цей правочин, тобто договір № ПН-01/09-11-07, є дійсним та правомірним.

Крім того, волевиявлення сторін на укладення договору № ПН-01/09-11-07 було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у встановленій законом (письмовій) формі, спрямовано на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, сторонами виконувались зобов'язання, передбачені правочином (відповідачем прийнято товар, підписано видаткові накладні та акт звірки взаємних розрахунків, яким підтверджено наявність заборгованості за договором), зміст правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, учасників правочину, а отже відповідає вимогам, передбаченим ст. 203 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, підстави для визнання судом першої інстанції під час розгляду справи договору № ПН-01/09-11-07 недійсним (нікчемним) були відсутні, а тому вимога про стягнення з державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" заборгованості є правомірною.

Як зазначено у п.п. 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року № 6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення має бути викладено чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень).

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

В порушення вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарським судом при розгляді справи не забезпечено всебічний, повний і об'єктивний розгляд всіх обставин даної справи у їх сукупності, керуючись законом, та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а відтак судове рішення підлягає скасуванню.

03.02.2015 року представником позивача було подано клопотання, відповідно до якого він просить апеляційний господарський суд винести ухвалу про надіслання господарським судом до органу досудового розслідування повідомлення про порушення законності в діях директора державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" та представників, які містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.15 ч.5 ст.191 Кримінального кодексу України, та зупинити у зв'язку з цим провадження у справі.

Статтею 191 Кримінального кодексу України передбачено відповідальність за привласнення, розтрати майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем; привласнення чи розтрату чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні; привласнення, розтрату або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, тощо.

За змістом ст. 79 Господарського процесуального кодексу України необхідною передумовою для застосування такого виду зупинення провадження у справі мають бути обставини, що перешкоджають її розгляду по суті заявлених позовних вимог, а надсилання матеріалів справи до органів досудового розслідування у відповідності із ст. 90 Господарського процесуального кодексу України можливе лише у разі, якщо при вирішенні господарського спору господарський суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення.

Виходячи з предмету заявленого позову (стягнення боргу за поставлений товар) висновки з цього питання суд може зробити незалежно від наслідків кримінального розслідування на підставі оцінки доказів, як поданих сторонами, так і витребуваних судом апеляційної інстанції в порядку ст. 38 Господарського процесуального кодексу України при розгляді даної справи.

За таких обставин підстави для задоволення поданого позивачем клопотання відсутні.

В силу ст. 101 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не приймаються додані товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" до клопотання від 03.02.2015 року № 03/02/15-01 копії довідки від 19.08.2014 року № 07-23/100 зустрічної перевірки в товаристві з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" щодо підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з'ясування їх реальності та повноти відображення в обліку державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" за період з 01.01.2011 року по 30.06.2014 року, направлення Державної фінансової інспекції України від 14.08.2014 року № 1670 на перевірку, акту від 09.09.2013 року № 07-26/3 ревізії фінансово-господарської діяльності державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України" за період з 01.10.2010 року по 31.05.2013 року, складеного Державною фінансовою інспекцією в Дніпропетровській області (т.2, а.с. 214-269), оскільки заявник не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 11.09.2014 року по справі № 904/5497/14 скасувати.

Стягнути з державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне Криничанського району Дніпропетровської області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром", м. Київ 914000 грн. основного боргу і 18280 грн. судового збору, видавши наказ.

Стягнути з державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне Криничанського району Дніпропетровської області на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Украгропром", м. Київ 9140 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, видавши наказ.

Виконання цієї постанови покласти на господарський суд Дніпропетровської області.

Головуючий суддя А.К. Дмитренко

Суддя А.Є. Прокопенко

Суддя В.І. Крутовських

повний текст постанови виготовлений 16.02.15р.