КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа№ 910/15048/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від позивача: Горобець Т.В. - представник за довіреністю,

від відповідача: Лисенко Л.В. - представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Київської міської ради

на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 р.

у справі №910/15048/14 (головуючий судя Сташків Р.Б. судді: Васильченко Т.В., Любченко М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ірком-Ект"

до Київської міської ради

про поновлення договору оренди земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "Ірком-Ект" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі-відповідач) про поновлення на 5 (п'ять) років договору оренди земельної ділянки, який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів 21.07.2006 за №66-6-00359, вважаючи укладеною з 21.07.2011 додаткову угоду до вказаного договору оренди земельної ділянки (про поновлення), в редакції, яка підписана позивачем.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, позивач повідомив відповідача про намір поновити дію договору на новий строк, але внаслідок бездіяльності останнього відповідна додаткова угода до договору оренди земельної ділянки укладена не була, а звернення позивача залишені відповідачем без задоволення. Тому, оскільки позивач продовжує користуватися земельною ділянкою та належним чином виконує обов'язки орендаря, визначені договором, а саме: використовує земельну ділянку за цільовим призначенням, вчасно та у повному обсязі сплачує орендну плату, договір оренди є поновленим в силу вимог ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", в редакції від 21.07.2006.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.11.2015 року у справі №910/15048/14 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 10.11.2015р., відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт посилається, зокрема, на те, що листом від 10.12.2010 № 05-584/353/3 він відмовив позивачу у поновленні стоку дії Договору та що запропонована позивачем угода не може бути укладена, оскільки суперечить положенням чинного Податкового Кодексу України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішень Київської міської ради від 24.10.2002 № 69/229 та від 29.11.2005 № 538/2999 передано позивачу в оренду на 5 (п'ять) років земельну ділянку кадастровий номер :66:041:0002, площею 4767 кв.м., розташовану в м. Києві по вул. П. Усенка, 8, у Дніпровському районі міста Києва для будівництва, експлуатації та обслуговування виробничої бази.

21.07.2006 між відповідачем, як орендодавцем, та позивачем, як орендарем, був укладений договір оренди земельної ділянки (далі-Договір), який зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2006 за № 66-6-00359, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) вищевказану земельну ділянку.

У відповідності до п.п.4.2, 4.7 Договору річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі 2 (двох) відсотків від її нормативної грошової оцінки та вноситься орендарем рівними частинами за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Договір укладено на 5 (п'ять) років, втім після закінчення строку дії договору, орендар за умови належного виконання своїх обов'язків має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору, у зв'язку з чим повинен не пізніше ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця про намір продовжити дію договору (п. п. 3.1, 11.7 Договору).

Таким чином, строк дії Договору оренди узгоджений сторонами до 21.07.2011.

Як свідчать матеріали справи, 19.11.2010 на підставі п. п. 3.1, 11.7 Договору, позивач листом № 610 звернувся до відповідача з пропозицією продовжити на 10 років строк дії Договору та укласти відповідну додаткову угоду до нього.

Проте, відповідач з позивачем не уклав додаткову угоду до Договору, при цьому вимагав від позивача надати документи для розгляду пропозиції останнього.

Позивачем вимоги відповідача щодо надання документів виконувалися, проте додаткової угоди про продовження (та/або про поновлення) строку дії Договору між сторонами укладено не було.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

У відповідності до ч.1 ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із ч.2 ст.126 Земельного кодексу України право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

При цьому, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст. 13 Закону України "Про оренду землі").

Як було встановлено вище, пунктом 3.1 Договору узгоджено, що договір укладено на 5 (п'ять) років.

Статтями 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент проведення державної реєстрації договору) встановлено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації і лише після держаної реєстрації набирає чинності.

Отже, Договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 21.07.2006 за № 66-6-00359, діє з указаної дати та строком на 5 (п'ять років), тобто по 21.07.2011.

Частиною 2 статті 792 Цивільного кодексу України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Зокрема, порядок поновлення договору оренди землі визначено ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Пунктом 2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що у вирішенні спорів, пов'язаних з поновленням (пролонгацією) договорів оренди земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, судам слід враховувати положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", який набрав чинності з 12.03.2011). При цьому, до спірних правовідносин має застосовуватися саме та редакція закону, яка була чинною на дату, з якої виникло переважне право на поновлення договору оренди земельної ділянки.

Таким чином, оскільки строк дії Договору закінчився 21.07.2011, то спірні правовідносини між сторонами з приводу поновлення строку дії Договору виникли після внесення змін у зазначену норму Закону, тому підлягають застосуванню саме норми статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції від 17.02.2011, яка набула чинності з 12.03.2011.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 33 вказаного Закону по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Тобто, з метою скористатись переважним правом на поновлення Договору, позивач зобов'язаний звернутись до відповідача у встановленому вказаною статтею порядку та строки.

Як свідчать матеріали справи та не оспорюється сторонами, 19.11.2010 відповідачем було отримано від позивача відповідне, передбачене ст. 33 вказаного Закону звернення про поновлення Договору оренди землі.

Тобто, у строк, встановлений п. 11.7 Договору, та до спливу строку дії Договору позивач належним чином скористався правом на поновлення Договору оренди спірної земельної ділянки.

У відповідності до ч.5 ст.33 Закону України "Про оренду землі" орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідач протягом установленого ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" місячного строку не повідомив позивача про наявність заперечень щодо поновлення Договору оренди.

Посилання апелянта на те, що він листом від 10.12.2010 № 05-584/353/3 відмовив позивачу у поновленні стоку дії Договору судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки вказаний лист не містить прямо або опосередковано викладеної відмови відповідача від продовження (поновлення) строку дії Договору.

Стосовно документального обґрунтування, яке витребовувалось відповідачем та надавалося позивачем, то відповідачем не доведено суду, що такі його дії свідчать про відмову продовжити строк дії Договору. Натомість, із деяких документів, які витребовувались Відповідачем вбачається за можливе встановити чи належним чином виконувалися Позивачем умови Договору, встановлення чого за приписами ст. 33 Закону України "Про оренду землі" та п. 11.7 Договору є обов'язковою умовою для продовження строку дії останнього.

Зазначення в листі від 10.12.2010 № 05-584/353/3 про необхідність приведення істотних умов Договору у відповідність з вимогами чинного законодавства жодним чином не доводить заперечення Відповідача проти продовження строку дії Договору на існуючих умовах, зокрема, враховуючи надану чинним законодавством можливість пізніше привести умови Договору у відповідність положень законів, якщо він їм суперечить (зміни у розмір орендної плати, інші умови тощо), в тому числі в судовому порядку.

Натомість, залучений до матеріалів справи акт від 30.06.2011 № 407/04П складався саме з питання поновлення оренди спірної земельної ділянки, що вбачається з самої назви акту.

Щодо того, що в листі № 610 Позивач пропонував не тільки пролонгувати його дію, а й змінити строк його дії на більш тривалий, то таке поєднання пропозицій законом не заборонено, натомість предметом даного спору є саме поновлення Договору на строк його дії, тобто на 5 (п'ять) років, а правовідносини сторін в частині зміни строку дії Договору не є предметом дослідження у даному судовому спорі тому судом не досліджуються.

Частиною 6 ст. 33 вказаного Закону закріплено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано сторонами, позивач після закінчення строку дії Договору продовжував користуватись спірною земельною ділянкою та користується нею за призначенням, сплачуючи належним чином та в повному обсязі орендну плату за землекористування, тоді як відповідач не розглянув заяву позивача про поновлення строку дії Договору у встановленому законом порядку та строки, відповідну додаткову угоду до договору оренди землі не уклав, що фактично свідчить про те, що спірний договір оренди землі є поновленим, а укладення між сторонами договору додаткової угоди до зазначеного правочину є лише документальним оформлення цього факту, яке не потребує прийняття відповідного рішення Київською міською радою.

Твердження апелянта про невідповідність запропонованої до укладення додаткової угоди вимогам чинного Податкового кодексу України, судова колегія не приймає до уваги, оскільки коли позивач пропонував відповідачу продовжити (поновити) строк дії Договору, такої підстави для відмови, як невідповідність чинним на той час положенням Податковому кодексу України, ще не було, оскільки наведена редакція була пізніше.

Посилання апелянта на те, що укладення додаткової угоди до Договору в запропонованій позивачем та наведеній в позові редакції порушуватиме чинні на даний час положення Податкового кодексу України, судовою колегією також не приймаються до уваги, оскільки наявність та обґрунтованість підстав продовжувати або не продовжувати строк дії Договору доводиться сторонами та вивчається судом у розрізі законодавства, чинного саме на час, коли позивач мав право просити про продовження Договору, та відповідачем було порушено його права, тобто станом на 19.11.2010 та 21.07.2011 відповідно. Зміна ж положень чинного законодавства пізніше може бути підставою для ініціювання внесення змін у договір, а не відмовою його укласти з посиланням на норми закону, що набрали чинності пізніше.

При цьому, судовою колегією враховано, що до даного часу додаткова угода до Договору, укладення якої є предметом даного судового спору, не підписана, та обґрунтовані заперечення щодо її умов, змісту, тощо відповідачем не висловлені. Тоді як умови наведеної додаткової угоди зводяться виключно до поновлення дії спірного договору на тих самих умовах. Тобто її укладення між сторонами є тільки документальним оформленням вже існуючого факту поновлення спірних орендних правовідносин з 21.07.2011.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Київської міської ради на рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014р. у справі №910/15048/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.11.2014 року у справі №910/15048/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15048/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 24.02.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв