КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. Справа№ 910/19494/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Онопрієнко О.П., дов. від 12.01.2015 №12,

від відповідача Лиманець О.О., дов. від 12.01.2015 №05/21-15,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мостобуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014

(дата підписання - 26.11.2014)

у справі №910/19494/14 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Дочірнього підприємства «Управління баштових кранів» Товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація»

до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» в особі відокремленого структурного підрозділу (філії) Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» Мостобудівельний загін №2

про стягнення 96035,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 позов Дочірнього підприємства «Управління баштових кранів» Товариства з обмеженою відповідальністю «УБК Будмеханізація» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» в особі відокремленого структурного підрозділу (філії) Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» Мостобудівельний загін №2 (далі - відповідач) про стягнення 96035,86 грн задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 88551,20 грн заборгованості, 4124,30 грн пені, 1463,18 грн інфляційних втрат та 1882,77 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач надав послуг всього на 511015,20 грн, а відповідач здійснив оплату в сумі 599000,00 грн. Отже, у відповідача немає заборгованості перед позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 28.01.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2014 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 22.12.2014) позивачу - 05.01.2015, долучене до матеріалів справи. Від відповідача копія ухвали повернулася до суду «за закінченням терміну зберігання».

27.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 задоволено клопотання відповідача, розгляд справи відкладено на 18.02.2015, зобов'язано позивача надати детальний розрахунок суми позову, а відповідача - контррозрахунок.

12.02.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду на виконання ухвали суду від 28.01.2015 позивач надав розрахунок суми позову та письмові пояснення до нього.

У судовому засіданні 18.02.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статтях 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 02.01.2014 між ПАТ "Мостобуд" в особі відокремленого структурного підрозділу (філії) ПАТ "Мостобуд" Мостобудівельний загін №2 (замовник) та Дочірнім підприємством "Управління баштових кранів" Відкритого акціонерного товариства "Будмеханізація" (виконавець) укладено договір №02/13 (надалі - договір), предметом якого є надання виконавцем послуг по виконанню будівельно-монтажних робіт на будівельному об'єкті: "Будівництво Подільського мостового переходу через річку Дніпро в м. Києві" (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору виконавець надає послуги на будівельному об'єкті баштовим краном КБ-674, в кількості - 1 шт., разом з персоналом з управління таким краном в кількості чоловік, необхідних для надання послуг, а замовник організовує надання послуг краном на об'єкті та проводить оплату наданих виконавцем послуг.

Відповідно до п. 4.1 договору оплату наданих виконавцем послуг замовник проводить по договірних цінах, які на період укладення договору становлять: експлуатація крану КБ-674 за 1 машино/годину - 168,00 грн з ПДВ; експлуатація крану КБ-674 за 1 машино/годину у вихідні та святкові дні - 193,20 грн з ПДВ; монтаж крану КБ-674 з перевезенням на об'єкт - 102000,00 грн з ПДВ; демонтаж крану КБ-674 з вивезенням з об'єкта - 102000,00 грн з ПДВ; монтаж 1 ланки підкранових колій для крану КБ-674 (без врахування щебня) - 10800,00 грн з ПДВ; демонтаж 1 ланки підкранових колій для крану КБ-674 - 8400,00 грн з ПДВ.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що виконавець щомісячно не пізніше останнього дня звітного місяця надає замовнику довідки про виконані роботи та витрати (форми №КБ-3) та акти приймання виконаних будівельних робіт (форми № КБ-2в) або акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), оформлені по договірних цінах, згідно п. 4.1 даного договору.

За змістом п. 5.2 договору замовник підписує довідки та акти протягом трьох банківських днів з дня отримання та повертає їх виконавцю. При наявності зауважень замовник в триденний термін повертає виконавцю довідки і акти разом зі своїми письмовими зауваженнями для виправлення. Виконавець коригує довідки та акти або обґрунтовує перед замовником свій варіант оформлення протягом трьох робочих днів. У випадку, якщо замовник не повернув виконавцю довідки та акти протягом трьох банківських днів та не надав жодних зауважень щодо отриманих довідок та актів, виконані роботи (надані послуги) вважаються такими, що виконані належним чином та прийняті замовником, та як наслідок підлягають оплаті відповідно до п. 5.3 договору.

У відповідності до п. 5.3 договору замовник щомісячно в термін до 10 числа проводить оплату наданих виконавцем послуг за попередній місяць. Оплата наданих виконавцем послуг проводиться на підставі довідок та актів.

З матеріалів справи вбачається, що в період з травня 2014 року по липень 2014 року на виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги по експлуатації баштового крану КБ-674 на загальну суму 91098,00 грн. Факт надання послуг підтверджується наступними актами:

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.05.2014 №645 на суму 25536,00 грн;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 30.06.2014 №801 на суму 50559,60 грн;

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.07.2014 №917 на суму 15002,40 грн.

Крім того, в справі наявні довідки про вартість виконаних робіт та витрат з травня 2014 року по липень 2014 року.

Вказані акти та довідки підписані представниками обох сторін без зауважень та заперечень.

Отже, з врахуванням п. 5.3 договору відповідач зобов'язаний був здійснити оплату за виконані роботи - експлуатація крану у травні до 10.06.2014, у червні - до 10.07.2014 та у липні - до 10.08.2014.

Однак, відповідачем своїх зобов'язань з оплати виконаних робіт по експлуатації баштового крану КБ-674 в період з травня 2014 року по липень 2014 року належним чином виконано не було, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 88551,20 грн.

Відповідач у скарзі заперечує проти існування боргу за договором від 02.01.2014 №02/13 та стверджує, що він відсутній.

При дослідженні банківських виписок, колегією суддів встановлено, що відповідач, здійснюючи оплати з березня 2014 року, в призначенні платежу зазначав два договори - від 02.01.2014 №02/13 (спірний) та від 05.11.2013 №77/13.

Відповідно до п.3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Враховуючи, що з березня 2014 року відповідачем у призначенні платежу вказано два договори та те, що у відповідача була заборгованість перед позивачем і по договору №77/13 (що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 у справі №910/19501/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015), сплачені відповідачем кошти розподілялись позивачем на два договори на власний розсуд, що не суперечить законодавству, договору та звичаям ділового обороту.

Позивачем по договору №02/13 надано послуг на суму 511015,20 грн, а відповідачем сплачено 315000,00 грн з посиланням в призначенні платежу чітко на спірний договір та 284000,00 грн з посилання на два договори, з яких 107464,00 грн зараховано позивачем в погашення боргу за договором №02/13.

Таким чином, відповідачем по договору №02/13 перераховано 422464,00 грн, що свідчить про існування боргу в сумі 88551,20 грн (511015,20 грн - 422464,00 грн).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 у справі №910/19501/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015, стягнуто з відповідача на користь позивача 167899,20 грн боргу за договором №77/13.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності у нього заборгованості перед позивачем за договором №02/13 відхиляються судом апеляційної інстанції, як недоведені, а відтак оскаржене рішення в цій частині є законним та обґрунтованим.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1,3 ст.549 ЦК України).

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 договору за невиконання або неналежне виконання своїх обов'язків за даним договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. В разі порушення замовником строків оплати послуг, наданих за договором, більше, ніж на один місяць, останній, за наявності вини, сплачує на користь виконавця пеню за кожен день прострочення в розмірі 0,1% від вартості прострочених послуг, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Оскільки встановлений сторонами у п.6.2 договору розмір пені перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ в день ((9,5%*2):365=0,05% за період з 10.06.2014 по 10.09.2014), (12,5%*2):365=0,06% за період з 10.08.2014 по 10.09.2014), застосування договірного розміру пені - 0,1% при розрахунку суперечить чинному законодавству та методиці нарахування.

Позивачем наведено розрахунок суми пені (в уточнення позовних вимог), згідно якого він просить стягнути 6021,48 грн за період з 10.08.2014 по 16.10.2014, нарахованих на борг в сумі 88551,20 грн, з врахуванням 0,1% розміру пені.

Суд першої інстанції, застосовуючи розмір подвійної облікової ставки НБУ, задовольнив вимогу частково та стягнув з відповідача 4124,30 грн пені, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Позивач також просить стягнути з відповідача 1463,18 грн інфляційних втрат, що правомірно задоволено судом першої інстанції.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 у справі №910/19494/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/19494/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій