ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р.Справа № 916/4407/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шевченко В.В.

суддів: Головея В.М., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.

за участю прокурора: Криворучка Д.Є. - прокурор відділу Одеської обласної прокуратури

та представників сторін:

від Міністерства інфраструктури України: Орєшкова Н.В. - за дорученням

від ДП "Адміністрація морських портів України": Науменко О.В. - за дорученням

від ТОВ "УНСК": Коротков С.О. - за дорученням

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Національна Стивідорна Компанія"

на рішення господарського суду Одеської області

від 05 січня 2015 року

у справі № 916/4407/14

за позовом Чорноморського прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Національна Стивідорна Компанія"

про стягнення 317901 грн. 37 коп.

В С Т А Н О В И Л А:

03.11.2014 р. Чорноморський прокурор з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України (далі Міністерство), державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі позивач, Адміністрація) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Національна Стивідорна Компанія" (далі відповідач, ТОВ) про стягнення грошових коштів в сумі 317.901 грн. 37 коп.

Позов мотивований тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 533-П-ОДФ-14 від 30.01.2014 р. щодо своєчасної та повної оплати за сервітут на причалі № 14, внаслідок чого має борг за період з травня по серпень 2014 р. (включно) в сумі 300.824 грн. 44 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 15.191 грн. 63 коп. - пені та 1885 грн. 30 коп. - 3% річних.

Міністерство та Адміністрація позов прокурора підтримали.

Відповідач відзив на позов не надав та в судове засідання не з'явився, внаслідок чого справа була розглянута місцевим судом за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.01.2015 року (суддя: Панченко О.Л.) позов задоволений у повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 533-П-ОДФ-14 від 30.01.2014 р. щодо своєчасної та повної оплати за сервітут на причалі № 14, внаслідок чого має борг за період з травня по серпень 2014 р. (включно) в сумі 300.824 грн. 44 коп., а тому повинний сплатити позивачеві не лише зазначену суму боргу, а ще й 15.191 грн. 63 коп. - пені, 1885 грн. 30 коп. - 3% річних, а також сплати до державного бюджету України: 6358 грн. 03 коп. - витрат з судового збору за розгляд позовної заяви.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі..

Скарга мотивована тим, що відповідач не був повідомлений своєчасно та належним чином про день, час та місце розгляду справи, внаслідок чого оскаржуване рішення підлягає безумовному скасуванню.

В судовому засіданні представник скаржника доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та заявив клопотання про припинення провадження у справі у зв'язку з ліквідацією Чорноморської прокурори з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області, чим було припинено діяльність суб'єкта господарювання, яка була однією із сторін у справі, а тому спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представники прокуратури Одеської області, Міністерства та Адміністрації просили рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою місцевого суду від 06.11.2014 р. порушено провадження по даній справі та її розгляд призначено на 24.11.2014 р. о 10:00.

Зазначена судова ухвала отримана відповідачем 13.11.2014 р., що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.91).

Ухвалою місцевого суду від 24.11.2014 р. розгляд справи відкладений на 05.01.2015 р. о 14:00.

Зазначена судова ухвала отримана відповідачем 02.12.2014 р., що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.93).

Вищенаведені обставини справи повністю спростовують доводи скаржника про те, що він не був повідомлений судом першої інстанції про день, час і місце розгляду справи, внаслідок чого такі ствердження відповідача є голослівними, а тому вони до уваги прийнятими бути не можуть.

Як вбачається з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції 30.01.2014 р. між позивачем та відповідачем укладено договір № 533-П-ОДФ-14 (далі договір) про встановлення сервітуту для причалу № 14 для виконання комплексу робіт і послуг, пов'язаних з перевалкою вантажів (вантажно-розвантажувальних робіт) на об'єкті сервітуту. При цьому, відповідач зобов'язався здійснювати позивачеві своєчасно та в повному обсязі оплату за сервітут у розмірах і порядку, передбачених договором.

Відповідно до п. 7.4. договору останній набирає чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2014 р. Одночасно сторони погодили, що на підставі ст. 631 ЦК України умови цього договору застосовуються до правовідносин, що виникли з 01.01.2014 р.

Таким чином, сторонами визначено, що право на сервітут виникло та є встановленим з 01.01.2014 р. і діє до 31.12.2014 р.

Згідно п. 4.1. договору плата за сервітут встановлюється у розмірі 62671 грн. 76 коп. в місяць (без урахування ПДВ). ПДВ нараховується відповідно до чинного законодавства України.

На підставі п. 4.4. договору відповідач зобов'язався підписувати з Адміністрацією акти виконаних робіт за звітній місяць не пізніше 1-го числа місяця, наступного за звітнім і надавати у бухгалтерію останньої для виставляння рахунку.

З актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), що підписані та скріплені печатками обох сторін видно, що в період з травня по серпень 2014 р. (включно) позивачем були надані відповідачеві послуги за договором, зокрема, за актами:

від 31.05.2014 р. № 546005 за травень 2014 р. на суму 62671 грн. 76 коп. без ПДВ,

від 30.06.2014 р. № 546006 за червень 2014 р. на суму 62671 грн. 76 коп. без ПДВ,

від 31.07.2014 р. № 546007 за липень 2014 р. на суму 62671 грн. 76 коп. без ПДВ,

від 31.08.2014 р. № 546008 за серпень 2014 р. на суму 62671 грн. 76 коп. без ПДВ.

На виконання умов договору позивач виставив відповідачеві рахунки:

- № 546005 від 31.05.2014 р. за травень 2014 р. на суму 75206 грн. 11 коп. (з ПДВ), який вручений ТОВ - 03.06.2014 р.;

- № 546006 від 30.06.2014 р. за червень 2014 р. на суму 75206 грн. 11 коп. (з ПДВ), який вручений ТОВ - 02.07.2014 р.;

- № 546007, від 31.07.2014р. за липень 2014 р. на суму 75206 грн. 11 коп. (з ПДВ), який вручений ТОВ - 04.08.2014 р.;

- № 546008 від 31.08.2014 р. за серпень 2014 р. на суму 75206 грн. 11 коп. (з ПДВ), який вручений ТОВ - 02.09.2014 р.

Відповідно до п. 4.3 договору відповідач повинний оплатити надані послуги у строк не пізніше 10-го числа кожного місяця, наступного за звітним шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок позивача, згідно рахунку останнього, у зв'язку з чим провести повний розрахунок за договором відповідач повинний був здійснити у строк не пізніше 10.09.2014 р.

Як видно з матеріалів справи і правильно встановлено судом першої інстанції відповідач свої зобов'язання за договором щодо повної та своєчасної оплати за сервітутом за період з травня 2014 р. по серпень 2014 р. (включно) не виконав, внаслідок чого має перед позивачем борг в сумі 300.824 грн. 44 коп.

Як слідує з матеріалів справи спірний договір про встановлення сервітуту підписано повноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та засвідчено їх печатками.

Відповідно до ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Будь-яких доказів, які б свідчили про припинення сервітуту відповідно до приписів ст. 406 ЦК України в матеріалах справи не міститься.

Доказів, які б свідчили про відсутність боргу у відповідача перед позивачем за договором та наданим сервітутом у сумі 300.824 грн. 44 коп. матеріали справи не містять та їх, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, скаржником суду не надано, внаслідок чого місцевий суд підставне, відповідно до вимог ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України стягнув з відповідача на користь позивача 300.824 грн. 44 коп. - боргу за названим договором за період з травня 2014 р. по серпень 2014 р. (включно).

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 5.2 договору сторонами погоджено, що у разі порушення термінів оплати наданого сервітуту відповідач несе відповідальність у вигляді сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення виконання грошових зобов'язань, від суми прострочення, що підлягає оплаті за кожен день прострочення/

Так як, згідно умов укладеного договору відповідач повинний був оплатити вищезазначені рахунки не пізніше 10.06.2014 р., 10.07.2014 р., 10.08.2014 р., 10.09.2014 р., відповідно, то позивач підставне нарахував, а місцевий суд стягнув з відповідача на користь позивача: 15.191 грн. 63 коп. - пені, 1885 грн. 30 коп. - 3% річних по кожному рахунку окремо, оскільки надані останнім розрахунки пені та річних перевірені як місцевим, так і апеляційним судом та є правильними і вірними та не оспорені відповідачем ані в цілому, ані за їх складовими.

Відповідно до Положення про Міністерство, затвердженого Указом Президента України № 581/2011 від 12.05.2011 р., Міністерство здійснює державне управління в галуззі транспорту, здійснює відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності, майном підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління, забезпечує ефективне його використання, здійснює внутрішній фінансовий контроль, забезпечує ефективне використання державного майна підприємствами, установами та організаціями, що належать до сфери його управління та ін.

Відповідно до Закону України "Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р. № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013р. № 163 встановлено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу, у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів. Після проведення державної реєстрації Адміністрації морських портів України головам Комісій передати, а голові Адміністрації морських портів України прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими Міністерством розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що 13.06.2013 р. за актом приймання-передачі до Адміністрації були передані основні засоби згідно з розподільчим балансом станом на 13.06.2013 р., внаслідок чого даний спір безпосередньо зачіпає майнові інтереси держави в особі органу виконавчої влади Міністерства та Адміністрації, які і є позивачами у справі.

З наказу Генерального прокурора України № 152ш від 05.12.2014 р. видно, що Чорноморська прокуратура з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері - ліквідована.

Але, як слідує з матеріалів справи на час звернення до суду з позовом (03.11.2014 р.) ліквідована з 05.12.2014 р. вищеназвана прокуратура існувала, а тому остання правомірно та на законних підставах пред'явила позов до господарського суду в якому однозначно та правильно в якості позивачів у справі визначила Міністерство та Адміністрацію, які до сьогоднішнього часу не є ліквідованими або реорганізованими, а тому доводи скаржника про те, що провадження у справі підлягає припиненню у зв'язку з ліквідацією Чорноморської прокурори з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері Одеської області, внаслідок припинення діяльність суб'єкта господарювання, яка була однією із сторін у справі, не заслуговують на увагу, так як позивачами у справі є не вищевказаний прокурор, а Міністерство та Адміністрація, які не припинили свою діяльність в якості суб'єктів господарювання до теперішнього часу.

Правомірно, згідно зі ст. ст. 44, 49 ГПК України, судові витрати по справі зі сплати судового збору місцевим судом покладені на відповідача та з останнього стягнуто до державного бюджету України 6358 грн. 03 коп. судового збору за розглянутий позов прокурора.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що рішення місцевого суду прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101- 105 ГПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 05.01.2015 року у справі № 916/4407/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Національна Стивідорна Компанія" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.02.2015 року.

Головуючий суддя: Шевченко В.В.

Судді: Головей В.М.

Ярош А.І.