ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 911/445/13-г
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Є.Борденюк І.Вовка, В. Харченка
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрна і хімічна компанія"
на постановувід 15.12.2014
Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 911/445/13-г
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрна і хімічна компанія"
проперегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2013
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрна і хімічна компанія"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Старкс"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України"
пропримусове виконання договору та стягнення 1108960,17 грн,
у судове засідання прибули представники:
позивачаРазінькова М.О. (дов. від 11.02.2015), Колесников Д.В. (дов. від 11.02.2015),
третьої особиТимощук Р.М. (дов. від 19.09.2011 № 010-01/7622), Беседін В.І. (дов. від 01.04.2014 № 010-01/2033),
заслухавши суддю-доповідача - Є.Борденюк, пояснення представників позивача, третьої особи та перевіривши матеріали справи, Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська аграрна і хімічна компанія" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Старкс" про вилучення виробів із жерсті, перелік яких визначений у позовній заяві, за адресою по вул. Незалежності, 49-а в м. Хотин Чернівецької області та стягнення неустойки у розмірі 1 108 960, 17 грн за неналежне виконання договору зберігання № 24/10-2 від 24.10.2012.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.03.2013, залишеним без зміни постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.08.2014, позов задоволений у повному обсязі з огляду на наступне.

24.10.2012 між ТОВ "Українська аграрна і хімічна компанія" (поклажодавець) та ТОВ "Старкс" (зберігач) укладений договір зберігання № 24/10-2 (далі - Договір), за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає за плату на відповідальне зберігання вироби із жерсті: трьохскладова зварна жерстяна банка, корпус трьохскладової жерстяної банки, кришка до трьохскладової зварної жерстяної банки, кришка СКО (продукція), що належить поклажедавцеві на праві власності.

Згідно з актом приймання-передачі на відповідальне зберігання № 1 від 24.10.2012 до Договору, зберігач прийняв, а поклажодавець передав продукцію вартістю 3 173 422,48 грн, яка належить позивачу на праві власності, яке підтверджується договором поставки № 24/10-1 від 24.10.2012, видатковими накладними № 756 від 24.10.2012, № 765 від 19.11.2012, видатковими накладними (повернення) № ВП-0000003 від 31.10.2012, № ВП-0000004 від 19.11.2012, № ВП-0000006 від 27.11.2012, договором № Z-1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 20.11.2012.

Позивач звернувся до відповідача з вимогами про повернення продукції № 305 від 16.11.2012, № 305/1 від 16.11.2012, № 305/2 від 16.11.2012, № 305/3 від 16.11.2012, № 305/4 від 16.11.2012, № 15 від 11.01.2013, в яких просив повернути продукцію у відповідності до п. 3.2 Договору. Дані вимоги були отримані відповідачем, про що свідчить підпис директора та відбиток печатки ТОВ "Старкс" на вказаних вимогах, а також відмітка відповідача про отримання вимог.

Проте, відповідач всупереч умовам Договору продукцію позивачу не повернув, що свідчить про порушення останнім зобов'язання щодо повернення прийнятої на зберігання продукції по закінченню встановленого Договором строку.

Відповідач визнав позов в частині вимог про вилучення виробів із жерсті.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач у визначені строки майно не повернув, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Відповідно до п. 6.3 Договору у випадку неповернення поклажедавцеві продукції за першою вимогою впродовж встановленого у п. 3.2 строку, зберігач зобов'язаний виплатити поклажедавцеві неустойку у розмірі 0,5% від вартості неповерненої продукції за кожний день затримки.

У зв'язку з тим, що взяті на себе зобов'язання щодо повернення на вимогу позивача майна відповідач не виконав, останній повинен сплатити позивачу відповідно до п. 6.3 Договору неустойку, розмір якої, за обґрунтованими розрахунками позивача, становить 1 108 960,17 грн.

З посиланням на зазначене вище, суди попередніх інстанцій задовольнили позовні вимоги у повному обсязі.

ТОВ "Українська аграрна і хімічна компанія" звернулось до господарського суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2013, у якій позивач просить скасувати відповідне рішення місцевого господарського суду в частині присудження до вилучення у ТОВ "Старкс" виробів із жерсті.

Зазначена заява мотивована посиланням на експертний висновок № 2013 судової товарознавчої експертизи у справі № 926/496/14 від 26.08.2014, яким встановлена відсутність виробів із жерсті, що є власністю позивача згідно з Договором, за адресою по вул. Незалежності, 49-а в м. Хотин Чернівецької області станом на дату проведення експертного огляду - 22.07.2014.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.11.2014 (суддя О.Рябцева) відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2013; зазначене рішення залишене без зміни.

Ухвала мотивована тим, що висновок № 2013 від 26.08.2014 судової товарознавчої експертизи у справі № 926/496/14 підтверджує факт відсутності виробів із жерсті лише станом на дату проведення експертного огляду (22.07.2014), а не на час розгляду Господарським судом Київської області справи № 911/445/13-г (рішення від 04.04.2013), а тому обставини на які посилається позивач не існували на час розгляду справи судом, тобто не є нововиявленими у розумінні ст. 112 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 (колегія суддів: Є.Пономаренко, М.Дідиченко, М.Руденко) ухвала Господарського суду Київської області від 13.11.2014 залишена без зміни.

Апеляційним господарським судом підтримані мотиви, викладені в ухвалі місцевого господарського суду, а також вказано на те, що висновок № 2013 від 26.08.2014 судової товарознавчої експертизи у справі № 926/496/14 не підтверджує наявність нововиявленної обставини, а є лише новим засобом доказування, так як обставини наявності у відповідача виробів із жерсті вже досліджувались судом, зокрема, з урахуванням наданих позивачем доказів.

Звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій при ухвалені оскаржуваних судових рішень норм права, просить скасувати ухвалу та постанову, а справу направити до місцевого господарського суду для перегляду рішення Господарського суду Київської області від 04.04.2013 за нововиявленими обставинами.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Положеннями п. 1 ч.2 ст. 112 Господарського процесуального кодексу України визначено таку підставу перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, як істотні обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Виходячи із тлумачення зазначеної вище норми, нововиявленими є лише ті істотні обставини, які вже існували до моменту прийняття судового рішення, яке особа просить переглянути за нововиявленими обставинами.

Враховуючи вказане, позиція судів попередніх інстанцій щодо безпідставності посилань позивача на висновок № 2013 від 26.08.2014, яким підтверджений факт відсутності виробів із жерсті станом на 22.07.2014, тобто до прийняття рішення Господарським судом Київської області від 04.04.2013, є правомірною.

Отже, підстав для зміни або скасування ухвали та постанови не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська аграрна і хімічна компанія" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 у справі № 911/445/13-г залишити без зміни.

Судді: Є. Борденюк

І. Вовк

В. Харченко