КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 910/11513/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі: Філімонова І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.14року.

у справі №910/11513/13 (суддя - Мандриченко О.В.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"

до Державної виконавчої служби України

про визнання неправомірними дії (бездіяльність) головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Геннадія Івановича щодо винесення постанови від 04.06.2014р. ВП№42074625 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" 56703791,66 грн. виконавчого збору; визнання недійсною постанови від 04.06.2014року ВП 42074625 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" 56703791,66 грн. виконавчого збору.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"

про стягнення 842265577,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду м. Києва зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України, в якій просить: визнати незаконною бездіяльність відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України та скасувати постанову про стягнення 56 703 791,66 грн. виконавчого збору.

Скарга мотивована тим, що відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України безпідставно застосував до боржника адміністративне стягнення з огляду на добровільне та своєчасне виконання боржником рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою від 07.10.2014 р. замінено неналежний суб'єкт оскарження - Відділ примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України на належний - Департамент Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 р. скаргу задоволено повністю. Визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. з винесення постанови від 04.06.2014 р. ВП № 42074625 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору в розмірі 56 703 791,66 грн. Визнано недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. від 04.06.2014 р. ВП № 42074625 про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" виконавчого збору в розмірі 56 703 791,66 грн.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції Державна виконавча служба України звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року по справі № 910/11513/13 скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала Господарського суду м. Києва прийнята з порушенням норм матеріального права.

На підставі апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.11.2014 року, згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 19.01.2015р. апелянту відновлено строк для подачі апеляційної скарги та порушено апеляційне провадження.

Представник Державної виконавчої служби України в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скарги задовольнити, ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/11513/13 скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів скаржника, викладених в апеляційні скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржувану ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/11513/13.

Представник позивача в судове засідання 03.02.2015 року не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі та додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом м. Києва при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду прийнята з вірним застосуванням норм процесуального та матеріального права, є обґрунтованою з наступних підстав.

Імперативною нормою ст. 124 Основного Закону України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 115 ГПК України закріплено імперативний припис щодо обов'язковості рішень, ухвал, постанов господарського суду, що набрали законної сили. Вони є обов'язковими на всій території України. Ця норма є відтворенням норми ст. 124 Конституції України, згідно з якою судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Також, принцип обов'язковості виконання судових рішень передбачає Закон України "Про судоустрій і статус суддів", згідно ч. 2 ст. 13 якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Як вірно встановлено судом першої інстанції рішенням господарського суду м. Києва у справі № 910/11513/13 від 04.10.2013, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2014 року, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" 553 445 587 грн. 63 коп. основного боргу, 11 029 610 грн. 32 коп. пені, 141 635 грн. 50 коп. штрафу, 2 352 286 грн. 01 коп. три проценти річних, 68 797 грн. 18 коп. витрат зі сплати судового збору..

На виконання вказаних рішень місцевим господарським судом були видані відповідні накази.

10.02.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Державної виконавчої служби України з заявою від 07.02.2014 р. про виконання рішення (відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу у справі Господарського суду міста Києва від 30.01.2014 р.).

17.02.2014 р. Державною виконавчою службою України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 42074625 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.01.2014 р. у справі № 910/11513/13 та встановлено боржнику - Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" семиденний строк для самостійного виконання рішення з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження (головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Мазур Геннадій Іванович).

28.02.2014 р. Державною виконавчою службою України складено супровідний лист № 14-0-34-733/5-303/10 про повідомлення стягувача і боржника про відкриття виконавчого провадження.

Надіслання на адресу сторін виконавчого провадження постанови від 17.02.2014 р. відбулося 03.03.2014 р.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення поштового відправлення супровідний лист від 28.02.2014 р. та постанову про відкриття виконавчого провадження від 17.02.2014 р. боржником на наказом було отримано 05.03.2014 р. та зареєстровано 06.03.2014 р.

06.03.2014 р. постановою Вищого господарського суду України рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2013 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2014 р. у справі № 910/115213/13 було скасовано в частині стягнення пені та штрафу з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

13.03.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" згідно з платіжним дорученням № 2001949 перерахувало Публічному акціонерному товариству "Укргазвидобування" решту заборгованості, що залишалася несплаченою виходячи з сум, стягнутих за рішенням Господарського суду міста Києва від 04.10.2013 р. у справі № 910/11513/13.

14.03.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до органу виконання судових рішень заяву № 14/2-159 від 07.03.2014 р. про відкладення провадження виконавчих дій, що була мотивована пізнім отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження (06.03.2014 р.) та необхідністю додаткового часу для її примусового виконання.

18.03.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до органу виконання судових рішень з заявою від 17.03.2014 р. про закінчення виконавчого провадження з огляду на перерахування всієї суми коштів на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування".

10.04.2014 р. Державною виконавчою службою України складено запит № 14-0-34-1888/5-303/10 на ім'я Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" щодо підтвердження факту погашення Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості за наказом від 30.01.2014 р. № 910/11513/13.

28.04.2014 р. на наслідками нового розгляду справи № 910/11513/13 винесено рішення, яким з відповідача на користь позивача було стягнуто 5 514 805,16 грн. пені і 70 817,75 грн. штрафу та 18 270,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

27.05.2014 р. до Державної виконавчої служби України надійшов лист Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" № 2/1-2014 від 27.05.2014 р. у відповідь на запит № 14-0/34/1888/5-303/10 від 10.04.2014 р., яким стягувачем за наказом станом на 22.05.2014 р. підтверджено факт сплати боржником 553 445 587,63 грн. основного боргу, 13 592 329,01 грн. пені, а також штрафу, 3 % річних і судових витрат.

04.06.2014 р. Державною виконавчою службою України винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 56 703 791,66 грн. відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржник не виконано наказ у наданий строк для самостійного виконання.

10.06.2014 р. Державною виконавчою службою України складено супровідний лист про направлення Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" постанови про стягнення виконавчого збору.

11.08.2014 р. Державною виконавчою службою України винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42074625 з посиланням на п. 8 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", заяву боржника від 17.03.2014 р. та підтвердження стягувача від 10.04.2014 р. про проведення розрахунків за рішенням суду. Для направлення зазначеної постанови, 12.08.2014 р. складено супровідний лист № 303/2-10.

За твердженням представника Державної виконавчої служби України підставою для застосування до відповідача відповідальності у вигляді примусового заходу як стягнення 10 % від всієї стягуваної за наказом суми, стало несвоєчасне виконання боржником рішенням місцевого господарського суду.

Правила щодо прийняття виконавчого документа до виконання встановлені ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), ч. 2 якої визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Як стверджує боржник, строк для добровільного виконання постанови про відкриття виконавчого провадження не пропустив, адже отримав постанову 06.03.2014 р. та у строк для самостійного виконання наказу - 13.03.2014 р. розрахувався зі стягувачем.

Судом першої інстанції було вірно зазначено, що постанову про відкриття виконавчого провадження фактично зареєстровано і прийнято до виконання Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у відповідності до внутрішніх правил діловодства саме 06.03.2014 р.

У п.п.4.1.1 абзацу третього Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 №74/5 державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. У разі, якщо копія постанови про відкриття виконавчого провадження одержана боржником несвоєчасно, внаслідок чого боржник був позбавлений можливості добровільно виконати рішення у встановлений державним виконавцем строк, за письмовою заявою боржника при підтвердженні факту несвоєчасного одержання вказаної постанови державний виконавець відкладає провадження виконавчих дій у порядку, установленому статтею 35 Закону, та поновлює боржнику строк для добровільного виконання рішення.

Крім того ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", встановлено що за наявності обставин які перешкоджають провадження виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

У зв'язку з несвоєчасним отриманням постанови про відкриття виконавчого провадження боржник скористався даною нормою та направив 07.03.14 року на адресу Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України заяву про відкладення провадження виконавчих дій № 14/2-159 від 07.03.14 в якій просила поновити строк для добровільного виконання наказу господарського суду м. Києва № 910/11513/13.

Натомість, фактичними обставинами справи підтверджується бездіяльність органу виконання судових рішень, який жодним чином не відреагував на заяву про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до п.п.4.1.1 п.4.1 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15.12.99 №74/5 державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Щодо даної справи, то всупереч вимогам названої Інструкції у сплаті відповідачем заборгованості за наказом господарського суду від 30.01.2014 державний виконавець не пересвідчився та не врахував вищезазначені обставини при винесенні постанови про стягнення виконавчого збору.

13.03.2014 року Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» платіжним дорученням №2001949 сплатила на рахунок ПАТ «Укргавидобування» залишок заборгованості по даному виконавчому провадження.

При цьому як було вірно зазначено місцевим господарським судом, перерахування грошових коштів за рішенням суду без посилання у платіжних документах на виконавче провадження не повинно мати своїм наслідком застосування заходів відповідальності за порушення порядку виконання судового рішення також і тому, що застосування таких заходів фактично нівелює прагнення боржника у зобов'язанні до погашення боргу і дотримання законності у правовідносинах за стягувачем, в тому числі із виконання судового рішення, яке було винесене через порушення боржником грошового зобов'язання.

Таким чином боржником було виконано наказ господарського суду м. Києва № 910/11513/13 у строк наданий для добровільного виконання.

Крім того колегія суддів вважає зазначити наступне, що сплив строку, який наданий для добровільного виконання рішення суду, за переконання колегії суддів, сам по собі не є тією достатньою підставою, з яким законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника, необхідно ще в такому випадку вчинення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання, наслідком яких є стягнення суми за виконавчим документом та передачі її стягувачу. (Аналогічну правову позицію було висловлено у постанові Вищого господарського суду від 09 квітня 2014 року Справа № 7/163).

Натомість органом виконання судових рішень не вчинялися активні дії з примусового виконання рішення, як-то, направлення запитів до відповідних реєстраційних органів для встановлення фактів наявності у боржника майна для задоволення вимог стягувача, до податкового органу для встановлення фактів відкриття рахунків в банківських установах, до банківських установ для з'ясування фактів наявності коштів на рахунках, на накладався арешт на рухоме та/або нерухоме майно боржника, не проводився опис і оцінка майна, не проводилися заходи з примусової реалізації майна тощо, адже боржник добровільно виконав рішення суду та не уникав сплати боргу.

З урахуванням вищенаведеного, а також те, що боржником у даному виконавчому провадженні було виконане рішення суду від 04.10.2013 року самостійно у добровільному порядку без вчинення державним виконавцем заходів з примусового виконання рішення суду, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність за вказаних обставин правових підстав для винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а відповідно і погоджується з висновками про задоволення скарги на дії ДВС України.

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду м. Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/11513/13 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, а тому апеляційні скарги, з викладених у них підставах, задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відмову в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір за розгляд апеляційних скарг покладається на апелянта.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 99, 101, 102 - 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної виконавчої служби України залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду м. Києва від 18.11.2014 року у справі № 910/11513/13 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/11513/13 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова