ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 лютого 2015 р. Справа № 902/102/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "ДЦ Арт-Салон", м.Кіровоград, Кіровоградської області

до: Приватного підприємства "Укрпалетсистем", м.Немирів Немирівського району Вінницької області

про стягнення 240 257 грн. 55 коп. заборгованості за договором підряду № 09/13 від 27.03.2013 р.

За участю секретаря судового засідання Горейко М.В.

За участю представників сторін:

позивача: Федоров Віталій Сергійович, довіреність вих. №04 від 19.01.2015 р., паспорт серії ЕА № 640199 виданий Ленінським РВ УМВС України в Кіровоградській області 30.06.1999 р.

відповідача: Рупс Вікторія Олексіївна, довіреність № б/н від 17.02.2015 р., паспорт серії ММ №1646224 виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 31.10.2000 р.

ВСТАНОВИВ :

Приватне підприємство "ДЦ Арт-Салон" звернулось з позовом до Приватного підприємства "Укрпалетсистем" про стягнення 240 257,55 грн. згідно договору підряду № 09/13 від 27.03.2013 р., з яких 181 575,10 грн. основного боргу, 12 705,57 грн. - пені за період з 11.03.2014 року по 11.09.2014 року, 40 427,04 грн. - інфляційних втрат за період з 11.10.2013 року по 31.12.2014 року, 5 549,84 грн. - 3% річних за період з 11.10.2013 року по 31.01.2015 року.

Ухвалою суду від 30.01.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/102/15 та призначено її до розгляду на 18.02.2015 року.

14.02.2015 року від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій останній просить суд, у зв'язку з частковим погашенням відповідачем заборгованості після порушення провадження у справі, а саме - основного боргу у сумі 181 575,10 грн., стягнути з відповідача 12 705,57 грн. - пені за період з 11.03.2014 року по 11.09.2014 року, 42 706,08 грн. - інфляційних втрат за період з 11.01.2014 року по 21.01.2015 року, 5 455,21 грн. - 3% річних за період з 11.01.2014 року по 21.01.2015 року.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні судом неодноразово оголошувалась перерва з метою надання часу представнику позивача для надання заяв щодо розміру позовних вимог в письмовому вигляді.

Представник відповідача в судовому засіданні подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому відповідач зазначає що на день звернення позивача до суду відповідач сплатив суму основного боргу в повному обсязі, а також зазначає, що позивачем не вірно проведено розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Також представник позивача в судовому засіданні подав заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача 41 926,27 грн. - інфляційних втрат за період з 11.03.2014 року по 21.01.2015 року, 5193,54 грн. - 3 % річних за період з 11.03.2014 року по 21.01.2015 року, 18 361,54 грн. - пені за період з 11.03.2014 року по 01.09.2014 року та відмовляється від стягнення з відповідача 181 575,10 грн. основного боргу.

Розглянувши заяву позивача № 16 від 11.02.2015 року про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 62-63), суд дійшов висновків про відмову в задоволенні даної заяви з наступних підстав.

Як зазначено в п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (в редакції від 24.11.2014 року) під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Як вбачається із змісту заяви № 16 від 11.02.2015 року позивач повністю виключив стягнення з відповідача основної суми боргу, що з урахуванням вищезазначеної норми не може бути розцінено судом, як зменшення розміру позовних вимог з огляду на що заява задоволенню не підлягає.

Розглянувши заяву позивача, подану в судовому засіданні 18.02.2015 року про зменшення розміру позовних вимог суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (в редакції від 24.11.2014 року) передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством. Якщо ж до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

Як вбачається з даної заяви у порівнянні із поданим позовом позивач зменшив позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та - 3% річних, однак збільшив позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача пені.

Крім того в заві позивач відмовляється від позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення у справі, крім іншого, відмовитись від позову.

Частина 6 названої статті вказує, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України - господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову приймається судом, оскільки відмова позивача від позову не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи.

При цьому судом враховано, що заява про відмову від позовних вимог підписана представником ПП "ДЦ Арт-Салон" Федоровим В.С., який в силу наданих довіреністю № 4 від 19.01.2015 року повноважень має право на подання заяви про відмову від позову повністю та частково.

Як вбачається із змісту заяви про відмову від позовних вимог представник позивач, крім іншого послався на ст.78 ГПК України, що свідчить про те, що наслідки відмови від позову йому відомі.

В зв'язку з цим провадження у справі в частині стягнення з відповідача 181 575,10 грн - основного боргу підлягає припиненню на підставі п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Заява позивача про зменшення розміру позовних вимог приймається судом на підставі ст. 22 ГПК України, оскільки не суперечить чинному законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, відповідає обставинам і матеріалам справи, а тому має місце нова ціна позову про стягнення з відповідача 41926,27 грн. - інфляційних втрат за період з 11.03.2014 року по 21.01.2015 року, 5193,54 грн. - 3% річних за період з 11.03.2014 року по 21.01.2015 року, 18361,54 грн. - пені за період з 11.03.2014 року по 01.09.2014 року, виходячи з якої й вирішується спір.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

27.03.2013 року між ПП "ДЦ Арт-Салон" (Підрядник) та ПП "Укрпалетсистем" (Замовник) укладено договір № 09/13 відповідно до п.1.1 та п. 1.2. якого Замовник доручає, а Підрядник зобов'язується своїми силами і/або засобами організувати і здійснити на умовах цього Договору виконати роботи згідно Додатків до даного Договору. Виконання робіт на АЗС проводиться згідно погодженого Замовником загального вигляду АЗС та Додатків до даного Договору (а.с. 13-14, т.1).

Згідно п. 2.1 Договору вартість робіт за цим Договором визначена згідно із затвердженим сторонами протоколом погодження договірної ціни згідно Додатків до даного Договору, які є невід'ємною його частиною. При зміні Замовником об'єму робіт відображеного в Додатках до даного Договору, вартість робіт уточнюється окремими додатками до даного Договору.

Відповідно до п. 2.2. Договору договірна ціна може уточнюватися у випадках: - зміни об'ємів виконаних робіт; - зміна Замовником у процесі проведення ремонтних робіт конструктивних рішень, що викликає зміну обсягів робіт і вартісних показників; - виявлення у процесі будівництва явних помилок у наданій Замовником документації, які не були виявлені на стадії складання і погодження договірної ціни.

В разі зміни договірної ціни, сторони складають про це в письмовій формі Додаток, який є невід'ємною частиною цього Договору (п. 2.3. Договору).

Згідно до п. 3.1. Договору оплата та строк виконання робіт вказаний у Додатках до цього Договору.

Оплата Замовником робіт проводиться шляхом перерахунку авансової суми до початку робіт і кінцевого розрахунку не пізніше 10-ти днів після підписання "Акту виконаних робіт" (п. 3.2. Договору).

Замовник повинен підписати акт приймання-передачі робіт у триденний термін з часу його надходження. У разі наявності мотивованої відмови від підписання цього акту сторони складають двосторонній акт з переліком недоробок та терміном їх ліквідування (п. 3.3. Договору).

Між сторонами підписано Додатки № 1 та № 2 до Договору № 09/13 від 27.03.2013 року протоколи погодження договірної ціни (а.с.15-16, т.1).

Як встановлено судом на виконання умов вказаного вище договору позивач надав послуг відповідачу на загальну суму 1 282 031,00 грн., що підтверджується обопільнопідписаними та скріпленими печатками сторін актами виконаних робіт № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7 (а.с.17-27, т.1).

Відповідач за надані послуги розрахувався частково в сумі 1 100 455,90 грн, що підтверджується наявними у справі банківськими виписками.

Позивач звернувся до відповідача з претензіями № 64 від 28.05.2014 року і № 142 від 24.12.2014 року про сплату заборгованості, які за його твердженням залишились без реагування зі сторони останнього (а.с.35-39, т.1).

Як зазначено відповідачем, у запереченні на позовну заяву, останній повністю розрахувався за надані послуги 22.01.2015 року, що стверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 25264 від 22.01.2015 року (а.с.129, т.1).

Непроведення розрахунку відповідачем за отримані послуги в строки передбачені договором спонукала позивача нарахувати пеню, 3% річних та інфляційних втрат та звернутись із відповідним позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору укладеного між сторонами, характер взятих на себе сторонами зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини регулювання яких здійснюється Главою 61 ЦК України (Підряд) (ст.ст.837-864 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вказувалось вище в п.3.2 Договору сторони погодили строк проведення розрахунку - не пізніше 10-ти днів після підписання акту виконаних робіт.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що в разі прострочки виконання замовником зобов'язань обумовлених п. 3.2. Договору він виплачує підряднику пеню в розмірі 0,2% від вартості виконаних робіт за кожний день прострочки.

Однак позивачем при розрахунку пені враховано положення Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та нараховано пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день невиконання зобов'язань від суми заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Провівши перевірку наданого позивачем розрахунку судом виявлено помилки.

Загалом за результатами перерахунку судом отримано наступні значення: пеня - 18 142,59 грн., 3 % річних 4 730,90 грн., інфляційні втрати - 231 902,74 грн.

Як вбачається із наведеного вище при проведенні перерахунку інфляційних втрат судом отримано більше значення ніж вказав у своєму розрахунку позивач, а тому за відсутності зі сторони позивача заяви про збільшення розміру позовних вимог судом приймається до уваги менше значення.

В інших випадках менше значення, яке отримав при перерахунку суд спричинено, як вказувалось вище, допущеними позивачем помилками, що тягне за собою прийняття до уваги меншого показника при визначенні кінцевої суми заборгованості по кожній із заявлених вимог.

З врахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення пені в розмірі 18 142,59 грн., 3 % річних в розмірі 4730,90 грн., інфляційних втрат в розмірі 41 926,27 грн., в зв'язку з чим в стягненні 218,95 грн. пені, 462,64 грн 3 % річних слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з врахуванням вищевикладених мотивів щодо припинення провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу та часткової відмови в стягненні 3 % річних та пені.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст.49 ГПК України.

При розподілі судового збору судом враховано, що новою ціною позову згідно заяви про зменшення позовних вимог від 18.02.2015 року слід вважати 247 056,45 грн. (41926,27 грн. - інфляційних втрат, 5193,54 грн. - 3% річних, 18361,54 грн. - пені, 181 575,10 грн. - основного боргу).

При цьому з врахуванням того, що позивачем фактично збільшено позовні вимоги, заявою про зменшення позовних вимог від 18.02.2015 року, та не сплачено останнім суми судового збору у встановленому порядку та розмірі, недоплачена сума судового збору підлягає стягненню з позивача в доход Державного бюджету України в сумі 135,98 грн.

Достягуючи з позивача не доплачену суму судового збору судом враховано п.3.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (в редакції від 24.11.2014 року) якщо до заяви про збільшення розміру позовних вимог не додано доказів сплати суми судового збору у встановленому порядку та розмірі (з урахуванням такого збільшення), то відповідна заява повертається господарським судом на підставі пункту 4 частини першої статті 63 ГПК, а у разі якщо відповідні недоліки виявлено після прийняття господарським судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд стягує несплачені в установленому порядку та розмірі суми судового збору за результатами розгляду справи на підставі статті 49 ГПК.

18.02.2015 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Беручи до уваги викладене та керуючись ст.ст.22, 33, 34, 43, 44, 49, п.4 ч.1 ст.80, ст.ст.86, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Укрпалетсистем", вул. Леніна, 216-А, м. Немирів, Немирівський район, Вінницька область 22 800, (ідентифікаційний код - 32285225) на користь Приватного підприємства "ДЦ Арт-Салон", вул. Острівська, 2, корп. 2, м. Кіровоград, 25006 (ідентифікаційний код - 33372439) - 18 142 грн 59 коп. - пені, 41 926 грн 27 коп. - інфляційних втрат, 4 730 грн 90 коп. - 3% річних, 1 295 грн 99 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. В стягненні 218 грн 95 коп. пені, 462 грн 64 коп. 3 % річних відмовити.

4. Прийняти відмову позивача від позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 181 575 грн 10 коп.

5. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 181 575 грн 10 коп. припинити.

6. Стягнути з Приватного підприємства "ДЦ Арт-Салон", вул. Острівська, 2, корп. 2, м. Кіровоград, 25006 (ідентифікаційний код - 33372439) в доход Державного бюджету України - 135 грн 98 коп. - судового збору.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23 лютого 2015 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.