ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2015 р.Справа № 916/616/14

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Н.В. Комендатенко

за участю представників:

від позивача - Мілошевич А.С.

від відповідача - Черногоренко К.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрімпорт КV" про визнання недійсним договору поставки, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрімпорт КV" про визнання недійсним договору поставки № 114/ку від 26.11.2012 р., посилаючись на наступне.

Між ТОВ „Укрімпорт КV" (постачальник) та філією „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт"(покупець) укладено договір поставки № 114/ку від 26.11.2012 р.

Як вказує позивач, зазначений договір з боку філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" підписаний директором філії Коноваленко Володимиром Миколайовичем, який діяв на підставі Положення про філію „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" та довіреності № 0711/1 від 07.11.2012 року. Відповідно до вказаної довіреності будь-які договори (угоди), що передбачають виникнення у філії (товариства) фінансових зобов'язань перед третіми особами, можуть бути укладені (підписані, виконані) директором філії „Юніпродукт Кременчуцька" Коноваленко Володимиром Миколайовичем тільки за умови одночасного підписання їм договору поруки на суму зобов'язань, що виникає з зазначеного договору (угоди).

При цьому позивач зазначає, що директор філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" не уклав жодного договору поруки в якості забезпечення виконання зобов'язання за договором поставки. На думку позивача, через це укладання договору поставки є таким, що відбулось внаслідок перевищення повноважень, наданих ТОВ „Юніпродукт" директору філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт". Так, позивач вважає, що вказані факти є підставою для визнання судом цього договору недійсним з підстав, передбачених ст. 241 ЦК України.

Наразі позивач вказує, за положеннями ст.ст. 239, 241 ЦК України, виникнення, зміна та припинення цивільних прав та обов'язків за спірним правочином, укладеним неуповноваженим представником та або з перевищенням наданих йому повноважень, законодавцем поставлено у залежність від його наступного схвалення особою, від імені якої здійснено такий правочин. Натомість, з ствердженнями позивача, ним не було схвалено спірний договір поставки, оскільки відповідно до наданих видаткових накладних товар отримано невідомою особою та поставлено печатку Філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт". Зокрема, позивач наголошує, що у видаткових накладних, наданих до позову, зазначено інформацію, яка не дозволяє ідентифікувати особи, якими підписані документи від імені одержувача, а саме в накладних графа „Отримано" проставлено підпис, який не співпадає із підписом, що належать, особі яка уповноважена приймати товари від імені Філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт".

Таким чином, позивач стверджує, що про здійснення поставки товару було відомо лише філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт", а позивач не знав про вчинення філією зазначеного правочину, тому отримання філією „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" спірного товару відбулося без наступного схвалення договору поставки саме особою, яку представляє філія, в даному випадку це ТОВ „Юніпродукт". При цьому позивач зазначає, що відповідач знав про обмеження повноважень директора філії, так як мав у розпорядженні положення про філію, видане ТОВ „Юніпродукт" директору філії.

Відтак, позивач вказуючи, що договір поставки підписаний директором філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" з перевищенням наданих йому повноважень, без укладення договору поруки, без наступного схвалення такого правочину юридичною особою, вважає договір поставки недійсним.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.02.2014 р. позовну заяву ТОВ „Юніпродукт" прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/616/14, при цьому розгляд справи призначено в засіданні суду.

07.03.2014 р. позивачем було подано до господарського суду Одеської області заяву про зміну підстав позову (а.с. 28-30), в якій позивач зазначив, що після подачі позову директор філії Коноваленко В.М. повідомив позивача, що договір поставки № 114/ку від 26.11.2012 р. ним не підписувався та не засвідчувався печаткою філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт". У зв'язку з вищевикладеним позивач стверджує, що підпис, який здійснений від імені Коноваленко В.М., не схожий на його власний, а відбиток печатки на вказаному договорі є відмінним від печатки, яка наявна в філії „Юніпродукт Кременчуцька". Відтак, позивач просив визнати недійсним договір поставки № 114/ку від 26.11.2012 р. з наведених підстав.

У судовому засіданні 28.03.2014 р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи для встановлення того, чи виконано підпис на договорі поставки № 114/ку від 26.11.2012 р. директором філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" Коноваленко В.М. та чи нанесено відтиск печатки на договорі поставки № 114/ку від 26.11.2012 р. печаткою, експериментальні та вільні зразки відтисків якої будуть надані для порівняльного дослідження.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 28.03.2014 р. по справі № 916/616/14 було призначено судову почеркознавчу і технічну експертизу, проведення якої доручено спеціалістам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, також провадження у справі було зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

12.09.2014 р. до господарського суду Одеської області надійшов від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз висновок судово-технічної експертизи документів № 1937/03 від 05.09.2014 р. по справі № 916/616/14.

Також 23.10.2014 р. до господарського суду Одеської області надійшло від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз повідомлення про неможливість надання висновку почеркознавчої експертизи № 4099/02 від 14.10.2014 р. по справі № 916/616/14.

Так, ухвалою господарського суду Одеської області від 27.10.2014 р. провадження у справі № 916/616/14 поновлено та розгляд справи призначено в засіданні суду.

В засіданні суду 11.11.2014 р. представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити питання: „Чи виконано підпис на договорі поставки №114/ку від 26.11.2012 року директором філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" Коноваленко В.М.?"

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.11.2014 р. по справі № 916/616/14 було призначено судову почеркознавчу експертизу по договору поставки № 114/ку від 26.11.2012 р., проведення якої доручено спеціалістам Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при ГУМВС України в Одеській області, також провадження у справі було зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

До господарського суду Одеської області надійшло від Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Головному управлінні МВС України в Одеській області повідомлення про неможливість проведення експертизи № 342-П від 12.01.2015 р. по справі № 916/616/14.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.02.2015 р. провадження у справі № 916/616/14 поновлено та розгляд справи призначено в засіданні суду на 13.02.2015 р.

Відповідач відзив на позов не надав, проте під час розгляду справи представник відповідача проти позову заперечував, вказуючи на виконання сторонами спірного договору, про що свідчать видаткові накладні, тому вважає договір дійсним.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

Між ТОВ „Укрімпорт КV" (постачальник) та філією „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" (покупець) в особі Коноваленко Володимира Миколайовича, що діє на підставі положення про філію, укладено договір поставки № 114/ку від 26.11.2012 р., згідно умов п. 1.1. якого постачальник поставляє, а покупець приймає і оплачує оптову партію товару (вино-коньячну та лікеро-горілчану продукцію імпортного та/або вітчизняного виробництва) згідно погодженої постачальником заявки покупця.

Відповідно до п. 2.2 договору поставка товару здійснюється за попередньою письмовою заявкою покупця. Оформлення заявки здійснюється покупцем в порядку, визначеному даним договором.

Згідно п. 2.4. договору товар вважається переданим постачальником та прийнятим покупцем після підписання накладних на отримання товару. Перехід права власності на товар від постачальника до покупця відбувається в момент підписання накладних.

За умовами п. 2.6 договору зобов'язання постачальника по поставці товару виникають з моменту узгодження ним заявки покупця та підписання бланка заявки уповноваженим представником постачальника. Заявка покупця, адресована постачальнику, може бути направлена електронною поштою або у вигляді факсового повідомлення з отриманням підтвердження.

Відповідно до п. 2.7 договору претензії по поставці товару (невідповідність асортименту, недостача, надлишок товару, бій, утрата товарного вигляду) фіксується сторонами в момент його поставки, шляхом складання акту, який повинен бути підписаний уповноваженими представниками сторін. Присутність представника постачальника при передачі товару та складанні акту обов'язкова.

В п.3.1 договору передбачено, що в ціну товару включено вартість тари, упаковки та маркування.

П. 3.2 договору визначено порядок оплати товару - відстрочка платежу за поставлений товар 30 календарних днів від дати підписання супровідних документів. Сторони можуть узгодити інші форми оплати за товар (оплата по факту поставки партії товару). Детальні умови розрахунків у цьому випадку узгоджуються сторонами додатково по конкретній поставці.

Згідно п. 4.3.2 договору покупець зобов'язується здійснювати оплату відвантаженого на адресу покупця товару на протязі строку, визначеного у договорі.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2013 р. (п.7.1 Договору).

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що на виконання вказаного вище договору ТОВ „Укрімпорт КV" поставлено, а філією „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" отримано товар, а саме алкогольну продукцію на загальну суму 52109,10 грн., що підтверджується видатковими накладними від 18.09.2013 р. № ДРН_0001179 на суму 25871,04 грн., від 02.10.2013 р. № ДРН_0001206 на суму 7492,68 грн. та від 16.10.2013 р. № ДРН_0001233 на суму 18745,38 грн., товарно-транспортними накладними від 18.09.2013 р. серії ААБС № 034566 і серії № ААБС № 034567, від 02.10.2013 р. серії ААБС № 034608 та від 16.10.2013 р. № 00004, в яких міститься найменування товару, кількість та його ціна.

Проте, позивач вважає, що вказаний договір поставки підлягає визнанню недійсним, оскільки директором філії Коноваленко В.М. цей договір поставки № 114/ку не підписувався та не засвідчувався печаткою філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт", про що зазначено у заяві про зміну підстав позову.

Відтак, предметом даного судового розгляду є вимоги покупця до постачальника про визнання недійсним договору поставки у зв'язку з суперечністю вимогам закону, оскільки спірний договір з його боку укладено невідомою особою без повноважень.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи з викладеного, до загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, віднесено те, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Укладений між сторонами договір є договором надання послуг, а тому в силу ст. 203 Цивільного кодексу України його зміст має відповідати вимогам гл. 63 названого Кодексу, положення якої згідно ч. 2 ст. 901 ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В свою чергу згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом з тим слід зазначити, що спірний договір укладено сторонами в письмовій формі, підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного кодексу України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Згідно ч. 2 ст. 4 Цивільного кодексу України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу.

Частина 6 ст. 4 Цивільного кодексу України передбачає, що цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання (ч. 2 ст. 9 ЦК України).

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 6 вказаного Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому статтею 656 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Так, ст. 657 Цивільного кодексу України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Також стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема у ч. 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Ст. 180 Господарського кодексу України визначені істотні умови договору, якими, зокрема є предмет, ціна та строк дії договору.

За вимогами ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до положень ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

Відповідно до підпункту 3.3 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р. N 11, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на підставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження зазначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента.

Одночасно, суд, перевіривши доводи позивача щодо укладення з його боку невідомою особою без повноважень, дійшов висновку про необґрунтованість цих доводів.

Так, як вже зазначалось, з боку філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" підписаний директором філії Коноваленко Володимиром Миколайовичем, який діяв на підставі Положення про філію „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" та довіреності № 0711/1 від 07.11.2012 року.

Згідно п. 4.1 вказаного Положення про філію всією господарською діяльністю керує директор філії, який діє на підставі та в межах довіреності, виданої засновником.

В довіреності №21-12/16 від 21.12.2012 р., виданої керівником ТОВ „Юніпродукт" на ім'я директора філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" Коноваленко В.М., зазначено, що на виконання наданих повноважень директор філії "Юніпродукт Кременчуцька" Коноваленко В.М. має право без попереднього узгодження з директором товариства укладати (підписувати, виконувати), зокрема, договори (угоди) щодо придбання та відпуску товарів, які реалізуються філією у встановленому порядку. Також згідно з довіреністю директор філії зобов'язаний отримувати попереднє узгодження на укладення договорів поставки товарів, які реалізуються філією у встановленому порядку, у випадку, зокрема, якщо сума таких договорів з одним контрагентом на поставку продукції або поставок для філії перевищуватиме 500000,00 грн.

З огляду на вказане суд доходить до висновку, що директор філії "Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ "Юніпродукт" Коноваленко В.М. мав право на укладення з відповідачем спірного договору поставки від 26.11.2012 р. без попереднього узгодження з позивачем, адже при укладенні цього договору поставки сторони не узгоджували конкретну кількість або вартість товару, яка буде поставлена за цим договором, так як відповідно до умов договору поставки, поставка товару здійснювалася на підставі замовлень позивача, від імені якого діяла філія, а при укладенні договору поставки сума такого договору не перевищувала та не могла перевищувати 500 000,00 грн.

Наразі судом не приймаються до уваги посилання позивача на те, що відповідно до вказаної довіреності будь-які договори (угоди), що передбачають виникнення у філії (товариства) фінансових зобов'язань перед третіми особами, могли бути укладені (підписані, виконані) директором філії „Юніпродукт Кременчуцька" Коноваленко В.М. тільки за умови одночасного підписання їм договору поруки на суму зобов'язань, що виникає з зазначеного договору (угоди). Так, непідписання договору поруки з боку Коноваленко В.М., на що вказує позивач, не свідчить про відсутність повноважень у Коноваленко В.М. на укладення спірного договору поставки за наявності у останнього належним чином оформленої позивачем довіреності.

Так, на думку суду, безпідставними є доводи позивача про те, що спірний договір укладено директором філії "Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ "Юніпродукт" з перевищенням визначених статутними документами повноважень.

З огляду на вказане, не приймаються до уваги суду доводи позивача щодо обізнаності відповідача про обмеження повноважень директора філії позивача, наявність яких позивачем не доведено.

Не приймаються до уваги суду й посилання позивача на неможливість чітко ідентифікувати осіб, яким належать підписи на накладних, оскільки позивачем не спростовано факт отримання товару з його боку за наданими видатковими накладними та не надано доказів повернення товару відповідачу.

Згідно зі ст. 239 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наразі посилання позивача на те, що укладення спірного договору поставки не було схвалено самим Товариством, а тому договір має бути визнаний недійсним, судом оцінюються критично.

Оскільки після підписання спірного договору, сторонами були вчинені дії, які свідчать про схвалення вчиненого правочину, а саме з боку філії позивача товар було прийнято, що підтверджується наявними в матеріалах справи накладними, та прийнятий товар не повернуто, то такі дії Товариства, від імені якого діяла філія, що наділена такими повноваженнями, свідчать про свідоме виконання умов договору № 114/ку від 26.11.2012 р. Ті обставини, що висновком судово-технічної експертизи документів № 1937/03 від 05.09.2014 р. встановлено, що відтиск печатки філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" на спірному договорі поставки № 114/ку від 26.11.2012 р. нанесено рельєфним кліше, виготовленим фотополімерним способом, не спростовують висновок суду про виконання договору з боку позивача, від імені якого діяла філія. Тим більш вказаною експертизою не спростовано факт щодо належності відтиску печатки на вказаному договорі саме філії позивача. Також призначена судом почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено питання щодо встановлення факту виконання підпису на договорі поставки №114/ку від 26.11.2012 року директором філії „Юніпродукт Кременчуцька" ТОВ „Юніпродукт" Коноваленко В.М., не була проведена саме з причин ненадання експериментальних зразків підпису Коноваленко В.М.

В свою чергу позивачем не спростовано належними доказами факт виконання та визнання позивачем спірного договору поставки, який відповідає умовам ст. 181 Господарського кодексу України та ст. 207 Цивільного кодексу України. Натомість в матеріалах справи відсутні докази того, що згідно з договором ТОВ „Юніпродукт", від імені якого діла філія Юніпродукт Кременчуцька", не прийняло або повернуло ТОВ „Укрімпорт КV" товар.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оцінюючи надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору поставки недійсним з огляду на встановлення судом факту виконання договору, тобто подальше його схвалення позивачем, що відповідно до ч. 2 ст. 241 Цивільного кодексу створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Отже, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У зв'язку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю „Юніпродукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрімпорт КV" про визнання недійсним договору поставки відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 18 лютого 2015 р.

Суддя В.С. Петров