ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 лютого 2015 року Справа № 909/467/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя судді:Мележик Н.І. Губенко Н.М.,
Дунаєвська Н.Г.,
Кочерова Н.О., Самусенко С.С.,

розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 16.10.2014
у справі№909/467/13
за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
до третя особа:Комунального підприємства "Коломийський центральний продовольчий ринок", Коломийська міська рада Івано-Франківської області
про за зустрічним позовом до провнесення змін до договору оренди Комунального підприємства "Коломийський центральний продовольчий ринок" фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 зобов'язання повернути торгове місце на ринку

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.04.2014 в первісному позові відмовлено, зустрічний позов задоволено та зобов'язано ФОП ОСОБА_6 повернути торговельне місце № 57 площею 6 кв.м, що знаходиться на території КП "Коломийський центральний продовольчий ринок", яке отримано ФОП ОСОБА_6 на підставі договору оренди торговельного місця від 30.04.2012, шляхом звільнення даного торговельного місця та його передачі КП "Коломийський центральний продовольчий ринок".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.07.2014 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 16.10.2014 судові рішення попередніх інстанцій залишені без змін.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 подав заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 16.10.2014 у справі №909/467/13, в якій заявник просить скасувати зазначену постанову та направити справу на новий касаційний розгляд.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 12.04.2007 у справі №47/459-06, від 06.11.2008 у справі №44/62-08(40/262-07), від 07.06.2011 у справі №58/72, від 12.06.2012 у справі №17/5005/8502/2011, від 13.02.2013 у справі №17/5005/5337/2012, від 03.12.2013 у справі №916/268/13-г, від 19.11.2014 у справі №Б24/029-11, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права, а саме положень статті 188 Господарського кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 17.01.2015 у даній справі надано заявнику строк для усунення недоліків до 17.02.2015.

Заявником вимоги ухвали від 17.01.2015 виконані належним чином.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Вищий господарський суд України не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

У постанові від 16.10.2014 у справі №909/467/13, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій, якими відмовлено у задоволенні первісного позову щодо внесення змін до договору оренди. При цьому, суд касаційної інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з первісним позовом про зобов'язання відповідача внести зміни до договору оренди позивачем, всупереч вимогам законодавства, не додано підписаного ним проекту додаткової угоди про внесення змін до договору оренди торговельного місця на ринку.

У постанові від 12.04.2007 у справ №47/459-06 суд касаційної інстанції залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою задоволено позов про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, оскільки позивачем доведено невиконання відповідачем умов спірного договору щодо своєчасного та в повному обсязі внесення орендної плати.

У постанові від 06.11.2008 у справі №44/62-08(40/262-07) суд касаційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, в частині збільшення орендної ставки шляхом укладення додаткової угоди в наданій позивачем редакції. При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що умовами договору, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" надано орендодавцю право виступати з ініціативою про внесення змін до договору оренди, а Законом України "Про державний бюджет України на 2007 рік" покладено на орендодавця обов'язок у шестимісячний термін з моменту набрання чинності цим законом переглянути укладені до 01.01.2007 року договори в частині встановленої ставки орендної плати для державного та комунального майна, проте, відповідач (орендар) на надану позивачем (орендодавцем) пропозицію щодо зміни орендної плати відмовився від укладення додаткової угоди про зміну розміру орендної плати.

У постанові від 07.06.2011 у справі №58/72 суд касаційної інстанції залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції, якою задоволено позов про внесення змін у пункт договору яким встановлено розмір орендної плати за користування земельною ділянкою. При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що враховуючи зміни у діючому законодавстві стосовно орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності міською радою було прийнято рішення, згідно якого всі договори оренди підлягають приведенню до вимог чинного законодавства, проте відповідач лист позивача з пропозицією внести зміни до діючого договору оренди шляхом укладення додаткового договору залишив без відповіді та виконання.

У постанові від 12.06.2012 у справі № 17/5005/8502/2011 суд касаційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, оскільки прийняття нового законодавства, яким внесено зміни щодо розміру орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у держаній або комунальній власності, є підставою для внесення змін до спірного договору оренди земельної ділянки. При цьому, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що укладений між сторонами спірний договір оренди земельної ділянки передбачає можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленого умовами договору.

Аналогічні висновки викладені і у постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2013 у справі №916/268/13-г.

Постановою від 13.02.2013 у справі №17/5005/5337/2012 суд касаційної інстанції залишив без змін рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов про внесення змін до договору оренди земельної ділянки. При цьому, суд касаційної інстанції виходив з того, що у зв'язку з прийняттям нового законодавства, яким внесено зміни щодо розміру орендної плати за земельні ділянки, міськрада листом повідомила відповідача про те, що відповідно до вимог чинного законодавства річна оренда плата змінена, у зв'язку з чим запропоновано відповідачу звернутися до ради для приведення договору оренди землі у відповідність, проте відповідач не звернувся до міськради та відповідні зміни внесені не були.

У постанові від 19.11.2014 у справі Б24/029-11 суд касаційної інстанції залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції якою відмовлено у задоволенні позову про розірвання угоди, оскільки доведено істотне порушення відповідачем умов договору щодо інвестування будівництва.

Таким чином, наведені постанови не підтверджують доводів заявника щодо неоднакового застосування норм матеріального права в подібних правовідносинах, а свідчать лише про наявність у наведених справах різних обставин, залежно від яких суд касаційної інстанції дійшов відповідних правових висновків.

За таких обставин відсутні визначені статтею 11116 ГПК України підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_6 у допуску справи №909/467/13 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя СуддіН.Мележик Н.Губенко
Н.Дунаєвська
Н.Кочерова С.Самусенко