ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2015 р.Справа № 915/1624/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Савицького Я.Ф., Шевченко В. В.,

при секретарі судового засідання: Максіміхіній Ю.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Ященко Р.Ю. (за довіреністю),

від відповідача - Савицької О.Е. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 08.12.2014

по справі № 915/1624/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго»

про стягнення 11 235 162,61 грн.,

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 24.02.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія, позивач) звернулось до господарського суду Миколаївської області із позовом до Обласного комунального підприємства ««Миколаївоблтеплоенерго»» (далі - Підприємство, відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 11 235 162,61 грн., з якої: сума основного боргу 8 023 562,37 грн., пеня 1 258 944,04 грн., інфляція 134 323,92 грн., 3 % річних 452 243,93 грн., 7% штрафу 1 366 088,35 грн., а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору купівлі-продажу природного газу № 12/219-ТЕ-22 від 03.09.2012 не розрахувався своєчасно в повному обсязі у встановлені договором строки за придбаний природний газ.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.12.2014, у зв'язку з відсутністю спору, припинено провадження в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 8 023 562,37 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 134 323,92 грн., 3% річних - 452 243,93 грн., пені - 1 258 944, 04 грн., 7 % штрафу - 1 366 088, 35 грн. - відмовлено.

Рішення господарського суду мотивоване тим, що остаточний розрахунок відповідача з позивачем на суму 8 023 562, 37 грн. був проведений на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків № 593/30 та 595/30 від 03.10.2014 і відповідно розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення сум, нарахованих на підставі п. 7.2. договору від 03.09.2012, ч. 6 ст. 232 ГК України та ст. 625 ЦК України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Компанія звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення в частині відмовити у стягненні суми пені, 3% річних, інфляційних нарахувань, 7% штрафу - скасувати, прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити, в іншій частині рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено тієї обставини, що договори №593/30, 595/30 від 03.10.2014 не містить положень про те, що умови вказаного договору застосовуються до відносин між позивачем та відповідачем, які виникли до моменту укладення договору. Крім цього, в період часу, за який нараховано пеню, 3% річних, інфляційні втрати та 7 % штрафу договорів №593/30, 595/30 від 03.10.2014 ще не існувало, як і зобов'язання відповідача утримуватись від дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

12.02.2015 до Одеського апеляційного господарського суду від Підприємства надійшли заперечення на апеляційну скаргу Компанії, в якому відповідач вважає скаргу позивача необґрунтованою, такою, що жодним чином не враховує обставини по справі і положення норм матеріального права, та загалом такою, яку необхідно залишити без задоволення.

В судовому засіданні 24.02.2015 представник позивача надав пояснення якими підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити останню.

Представник відповідача в судовому засіданні 24.02.2015 заперечувала проти апеляційної скарги та просила суд, рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 03.09.2012 між Компанією (продавець) та Підприємством (покупець) укладений договір № 12/219-ТЕ-22 купівлі-продажу природного газу (надалі - договір), за умовами якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України», за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1. договору).

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями (п. 1.2. договору).

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу (п. 3.3 договору).

Пунктами 6.1., 6.3. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. В платіжних дорученнях покупець повинен обов'язково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим Договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором.

У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцеві або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього Договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу (п. 7.2. договору).

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 вересня 2012 року діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання умов договору позивач у період з жовтня по грудень 2012 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 34 765 597,84 грн., що підтверджується належним чином завіреними наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу, які без претензій підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємства.

Відповідачем частково виконано зобов'язання з оплати поставленого природного газу та перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 8 023 562, 37 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Приписами ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання, відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 530, 610 - 612 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Господарським судом вірно встановлено, що 03.10.2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації, Управлінням житлово - комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Очаківської міської ради, Обласним комунальним підприємством «Миколаївоблтеплоенерго», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» було укладено договір № 595/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30 (п. 1. Договору № 595/30).

Також, 03.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Миколаївській області, Департаментом фінансів Миколаївської обласної державної адміністрації, Управлінням житлово - комунального господарства Миколаївської обласної державної адміністрації, Департаментом фінансів Миколаївської міської ради, Департаментом житлово - комунального господарства Миколаївської міської ради, Обласним комунальним підприємством «Миколаївоблтеплоенерго», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» було укладено договір № 593/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 30 (п. 1 договору № 593/30).

Пунктом 8 вказаних договорів передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 1 351 340,00 грн., у тому числі ПДВ 225 223,33 грн. та 6 672 222,37 грн., у тому числі ПДВ 1 112 037,06 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 03.09.2012 року № 12/219-ТЕ-22 за 2012 рік.

У відповідності до підпункту 2 пункту 11 договорів від 03.10.2014 сторони погодили не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору.

З матеріалів справи вбачається, що 10.10.2014 відповідач по договору №12/219-ТЕ-22 від 03.09.2012 року згідно договорів № 595/30 та 593/30 про організацію взаєморозрахунків від 03.10.2014 року, п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014рік», платіжним дорученням № 1240 перерахував на розрахунковий рахунок позивача кошти в розмірі 1 351 340,00 грн. та платіжним дорученням № 1242 - 6 672 222,37 грн.

Оскільки, сума основного боргу в розмірі 8 023 562,37 грн. сплачена відповідачем на момент звернення позивача до суду, то господарський суд на думку судової колегії правомірно та обґрунтовано припинив провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми пені за період з 14.11.2012 по 07.04.2014, 7% штрафу, 3% річних за період з 14.11.2012 року по 07.04.2014 року та інфляційних втрат за період з грудня 2012 року по лютий 2014 року та висновків місцевого суду щодо відмови в задоволенні в цій частині позову, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п.п.1-9 договорів про організацію взаєморозрахунків, їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст.14 та п.2 ст. 16 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та постанови Кабінету Міністрів України № 30 від 29.01.2014, сторони погодили погасити заборгованість відповідача перед позивачем за договором №12/219-ТЕ-22 від 03.09.2012 року у сумі 1 351 340,00грн. та 6 672 222,37грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

За змістом підпунктів 2,3 пункту 11 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Колегія суддів вважає, що дані договори не є новацією в розумінні ч.2 ст. 604 ЦК України з огляду на те, що вони укладений іншим колом суб'єктів, ніж договір 12/219-ТЕ-22 від 03.09.2012, та не припиняє первісні зобов'язання за останнім, а лише організовує взаєморозрахунки заборгованості, яка існує по ньому. Уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорів про організацію взаєморозрахунків, які діли на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 яких сторони засвідчили, що після виконання договорів вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договорів.

Виходячи з того, що строк виконання зобов'язань з оплати природного газу в сумі 8 023 562, 37грн., отриманого на умовах договору №12/219-ТЕ-22 від 03.09.2012, сторони погодили умовами договорів №595/30 та № 593/30 від 03.10.2014 про організацію взаєморозрахунків, прострочення оплати за умовами якого позивачем не доведено, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 1 258 944,04 грн., інфляційних втрат в сумі 134 323,92 грн., 3 % річних в розмірі 452 243,93 грн. та 7% штрафу - 1 366 088,35 грн., нарахованих на суму основного боргу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення пені за період з 14.11.2012 по 07.04.2014, 7% штрафу, 3% річних за період з 14.11.2012 року по 07.04.2014 року та інфляційних втрат за період з грудня 2012 року по лютий 2014 року нарахованих на суму основного боргу та недопустимості посилання на договори про організацію взаєморозрахунків не беруться до уваги, оскільки звернення до суду першої інстанції з відповідним позовом (06.10.2014) мало місце після укладення договорів (03.10.2014), а отже спірні правовідносини повинні досліджуватись із його врахуванням.

Отже, наведені скаржником у апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Перевіряючи згідно приписів ст.101 ГПК України законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в повному обсягу, тобто не тільки на підставах викладених у апеляційних скаргах, судова колегія не встановила будь-яких порушень норм матеріального і процесуального права з боку місцевого суду і вважає, що зроблені судом висновки відповідають фактичним обставинам справи, наявним в ній доказам та приписам чинного законодавства.

З огляду на викладене судова колегія не вбачає будь-яких передбачених ст.104 ГПК України правових підстав для скасування рішення місцевого суду.

Керуючись ст. 99, 101-105 ГПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 08.12.2014 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.02.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Савицький Я.Ф.

Шевченко В.В.