ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р.Справа № 916/3992/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів: Журавльова О.О., Лисенко В.А.,

при секретарі судового засідання Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача: Конопльова Р.У., за довіреністю;

від відповідача: Кірпельський В.В., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Анта-Д»

на рішення господарського суду Одеської області від 04 листопада 2014 року

по справі № 916/3992/14

за позовом Приватного підприємства «Інгус Ойл»

до Приватного підприємства «Анта-Д»

про стягнення 75383,38 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Інгус Ойл» звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства «Анта-Д» про стягнення 75383,38 грн. штрафних санкцій.

Рішенням господарського суду Одеської області від 04 листопада 2014 року (суддя Демешин О.А.) позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства «Анта-Д» на користь Приватного підприємства «Інгус Ойл» 75383,38 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновків про те, що позовні вимоги обґрунтовані, такими, що підтверджуються матеріалами справи, оскільки відповідачем сплачено поставлену продукцію з порушенням строків, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне підприємство «Анта-Д» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Одеської області скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано правової оцінки письмових доказів відповідно до ст.43 ГПК України, не досліджено доказів з яких вбачається виконання відповідачем грошових зобов'язань та відповідність їх вимогам ч.1 ст.229 ГК України.

Скаржник зазначає, що суд дійшов сумнівного висновку про дотримання закону та умов договору при нарахуванні штрафних санкцій, однак на підставі якого саме закону не зазначив.

Також на думку апелянта, судом першої інстанції не прийнято до уваги вимоги ч.5 ст.232 ГК України щодо періоду часу, за який нараховується пеня, який не повинен перевищувати шести місяців від дня коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконане. Однак суд прийняв до уваги розрахунок позивача про нарахування пені за видатковою накладною, відповідно до якої нарахування пені було зроблено фактично за період з 20.12.2013р. по 17.09.2014р., тобто період більший ніж 6 місяців.

Крім того, скаржник зауважував, що стягуючи збитки у зв'язку зі зміною курсу НБУ, суд не дослідив чи були виражені зобов'язання сторін у іноземній валюті, чи отримував відповідач товар у еквіваленті до іноземної валюти, чи був передбачений умовами договору обов'язок відповідача оплатити вартість товару у еквіваленті до іноземної валюти, та якими доказами підтверджується виникнення збитків у позивача.

В уточненнях до апеляційної скарги апелянт просив у разі відмови в задоволенні позову зменшити належні до сплати штрафні санкції, оскільки на думку скаржника, сума штрафу та індексації від знецінення грошових коштів не спів розмірні з матеріальними втратами (збитками) позивача. Скаржник зауважував, що штрафні санкції складають майже 40% від загальної вартості поставленого товару, та просив відмовити в задоволенні позовну в частині стягнення штрафу та збитків, пов'язаних зі зміною курсу гривні до долару США.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення суду в частині стягнення штрафу, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного перегляду, 31.05.2013 року між позивачем та відповідачем укладений Договір купівлі-продажу ПММ № 151, за умовами якого Продавець зобов'язався передати у власність, а Покупець прийняти та сплатити паливно-мастильні матеріали та інші матеріали - „Товар". Найменування та кількість Товару визначається згідно з заявками Покупця, які приймаються як в усній, так і в письмовій формі. Згідно з п. 1.4. Договору ціну Товару встановлює Продавець. Базис поставки - DDP - склад Покупця, згідно з заявками.

У відповідності до п.2.1 Договору Товар відвантажується Продавцем на протязі 5 робочих днів з дати отримання заявки. В свою чергу Покупець за умовами п.2.2. Договору зобов'язаний сплатити Товар на протязі 2 календарних днів з моменту відвантаження. Датою оплати є дата надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця.

На виконання умов п.2.1. Договору, позивачем відвантажено на користь відповідача товар, згідно видаткових накладних, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками підприємств.

Так, згідно видаткової накладної № 1083 від 30.09.2013 року позивач поставив відповідачу масло моторне М10Г2к на суму 4900 грн. Кінцевий строк оплати відповідно Договору - 02.10.2013 року. Відповідач здійснив оплату 11.10.2013 року, тобто з перевищенням строку.

Згідно видаткової накладної № 1094 від 01.10.2013року позивач поставив відповідачу Дизельне паливо на суму 101 028,50 грн. Кінцевий строк оплати відповідно Договору - 03.10.2013 року. Відповідач здійснив оплату 11.10.2013 року.

Згідно видаткової накладної № 1187 від 23.10.2013року позивач поставив відповідачу дизельне паливо на суму 41 282,75грн. Кінцевий строк оплати відповідно Договору - 25.10.2013 року. Відповідач здійснив оплату 01.11.2013 року.

Згідно видаткової накладної № 1299 від 22.11.2013 року позивач поставив відповідачу Мастило М-10Г2К та Мастило Солідол Жировий на суму 2 705,00 грн. Кінцевий строк оплати відповідно Договору - 25.11.2013 року, з урахуванням того, що 24.11.2013 року - вихідний день. Відповідач здійснив оплату 25.12.2013 року.

17 грудня 2013 року згідно з заявкою Відповідача Позивач відвантажив на його користь Дизельне пальне у кількості 4 808 л на загальну суму 45 752,93 грн., що підтверджується видатковою накладною № 1355 та Довіреністю № 35 від 17 грудня 2013 року за підписом керівника ПП "АНТА-Д" Гуменюка А.І. в отриманні. Кінцевий строк оплати відповідно Договору - 19 грудня 2013 року

Відповідачем оплата здійснена частково: 08 вересня 2014 року згідно платіжного доручення № 118 відповідачем сплачено 25 752,93 грн., 15.09.2014 року згідно платіжного доручення № 133 - 10 000,00 грн., 18.09.2014року згідно платіжного доручення № 141 -10 000,00 грн.

Таким чином, позивачем нараховано до стягнення з відповідача штрафні санкції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а саме пеню відповідно до п.3.2 договору, штраф 20% від вартості товару за прострочення більш ніж на 5 банківських днів згідно п.3.3 договору, суму збитків у зв'язку зі зміною (збільшенням) офіційного курсу гривні до долару США, а також інфляційні втрати та 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На підставі ст.ст. 629, 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій в сумі 75383,38 грн, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 229 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

А ст. 3 вказаного Закону зазначає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, відповідальність сторін передбачена Розділом 3 Договору.

Так, в разі порушень умов та строків, встановлених п.2.2. Договору, Покупець сплачує Продавцеві:

- пунктом 3.2 договору передбачено сплату пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженого, але неоплаченого Товару за кожен день прострочення, яка діяла у період, за який сплачується пеня;

- пунктом 3.3 передбачено, що у разі прострочення оплати більш ніж на 5 банківських днів - штраф у розмірі 20% вартості Товару за кожен випадок такого прострочення;

- пунктом 3.7 погоджено, що у випадку порушення строків оплати продавець має право стягнути з покупця суму збитку, у зв'язку із зміною (збільшенням) офіційного курсу гривні до долару США, яка розраховується від суми заборгованості за відвантажений Товар.

Пунктами 3.5., 3.8. Договору встановлено, що Сторони компенсують один одному всі збитки, включаючи упущену вигоду, що виникли в результаті повного або часткового невиконання умов Договору, в повному обсязі понад штрафні санкції. Оплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов'язань за Договором та від оплати суми основного боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Судовою колегією перевірено розрахунок штрафних санкцій, нарахованої наступним чином:

за видатковою накладною № 1083 від 30.09.2013 року нараховано пеню в сумі 13,96 грн., штраф у сумі 980 грн., 3,22 3% річних та 19,6 грн. інфляційних втрат;

за видатковою накладною № 1094 від 01.10.2013року - нараховано пеню в сумі 251,88 грн., 20 205,70 грн. штрафу, 58,13 грн. річних, 404,11 грн. інфляційних втрат;

за видатковою накладною №1187 від 23.10.2013року - нарахування пені складає 88,22 грн., штраф - 8256,55 грн., 20,36 грн. річних відсотків та 165,13 грн. інфляційних втрат;

за видатковою накладною № 1299 від 22.11.2013 року пеня складає 28,90 грн., штраф у розмірі 20% становить 541 грн., 3% річних - 6,67 грн.;

за видатковою накладною № 1355 від 17 грудня 2013 року розрахунок пені складає 5882,56 грн., штраф у сумі 20% - 9150,58 грн., 3% річних - 999,22 грн., інфляційні втрати - 649,69 грн., 27657,90 грн. збитку у зв'язку з курсовою різницею.

За результатами перерахунку штрафних санкцій апеляційний суд дійшов висновку про те, що : 6265 грн. 52 коп. - пені; 39133 грн. 83 коп. - штрафу; - 1087 грн. 60 коп. - 3% річних; 1238 грн. 53 коп. - інфляційні збитки; 27 657 грн. 90 коп. - збитки у зв'язку із зміною (збільшенням) офіційного курсу гривні до долару США нараховані з дотриманням вищенаведених вимог Закону та умов Договору.

Разом з тим, норми ЦК України, ГК України та ГПК України передбачають можливість зменшення судом розміру штрафних санкцій які підлягають стягненню, за наявності певних умов.

Згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України також встановлює, що розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення.

При цьому, при застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

З викладеного вбачається, що зазначені норми дають право суду на зменшення неустойки в залежності від співвідношення її розміру і збитків.

Пунктом 3 ч.1 ст.83 ГПК України суду надане право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В контексті згаданої норми при зменшення розміру неустойки повинно бути взяти до уваги ступень виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З урахуванням визначених Вищим господарським судом України в Постанові Пленуму "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 р. критеріїв застосування положень п. 3 ст. 83 ГПК України, колегія суддів також відзначає, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, як зазначено касаційною інстанцією в даній Постанові, при стягненні штрафних санкцій суд також повинен виходити з принципів справедливості, добросовісності та розумності.

З вищенаведених правових норм вбачається, що вирішення питання про зменшення штрафних санкцій законодавством віддано на розсуд суду, який досліджує та об'єктивно оцінює докази у справі, та при прийнятті рішення керується, в тому числі, власним переконанням, заснованим на суті правових норм та оцінці доказів у їх сукупності.

Розглядаючи питання про зменшення штрафних санкцій, судова колегія приймає до уваги повне погашення відповідачем основного боргу, адже позов стосується лише штрафних санкцій за прострочення оплат, що свідчить про вживання ПП «АНТА-Д» всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання своїх зобов'язань за договором.

Крім того, суд звертає увагу на відсутність негативних наслідків для позивача, викликаних простроченням виконання у вигляді заподіяної шкоди, а також зауважує, що заявлені до стягнення штрафні санкції складають майже 40% від загальної суми поставленого товару, що, на думку судової колегії, являється неспіврозмірним.

За таких обставин, враховуючи викладене, а також з метою недопущення безпідставного збагачення позивача за рахунок відповідача, а також недопущення заінтересованості кредитора у виникненні прострочення боржника, судова колегія вважає можливим застосувати положення пункту 3 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір штрафу на 20 000 грн.

Аналогічної правової позиції притримується Вищий господарський суд України в постановах у справах № 5023/3165/12 від 19.12.2012 р., № 908/1608/14 від 03.04.2014 р., № 921/167/13-г від 03.04.2014 р.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за доцільне частково скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення штрафу, зменшити розмір штрафу на 20 000 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 19 133,83 грн., в решті рішення залишити без змін.

Згідно положень ч.2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Керуючись п.3 ч.1 ст.83, ст. 99, п.2 ст.103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Анта-Д» задовольнити частково.

Рішення господарського суду Одеської області від 04 листопада 2014 року по справі № 916/3992/14 скасувати в частині стягнення штрафу.

Викласти резолютивну частину в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства „АНТА-Д" на користь Приватного підприємства „ІНГУС ОЙЛ": 6265 гривень 52 коп. пені; 19133 гривні 83 коп. штрафу; 1087 гривень 60 коп. 3% річних; 1238 гривень 53 коп. інфляційних втрат; 27657 гривень 90 коп. збитків пов`язаних із зміною (збільшенням) офіційного курсу гривні до долару США; 1827 гривень судового збору, 6500 гривень витрат на послуги адвоката.

В решті позову відмовити».

Доручити господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписаний 16.02.2015 року

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя О.О. Журавльов

Суддя В.А. Лисенко