ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Справа № 914/3679/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого-судді Бойко С.М.,

суддів Бонк Т. Б.,

Якімець Г. Г.

при секретарі Фіна Н.,

за участю представників:

від позивача з'явився

від відповідача не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року

у справі № 914/3679/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідент.код 20077720)

до відповідача: Комунального підприємства "Старий Самбіртеплокомуненерго" (82000, Львівська область, Старосамбірський район, м. Старий Самбір, вул. Галицького, 98; ідент.код 30171004)

про стягнення грошових коштів у сумі 11 441,14грн.

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року в справі №914/3679/14 позов задоволено частково. Зменшено розмір пені на 80%. Стягнуто з Комунального підприємства "Старий Самбіртеплокомуненерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню у сумі 1 600,43грн., 3% річних від прострочених платежів у сумі 2 114,77грн. та інфляційні втрати у сумі 1 276,00грн., а також - судовий збір у сумі 1 827,00грн. Окрім того судом першої інстанції було частково відмовлено в стягненні 3 % річних та пені, оскільки встановлено факт неправильного визначення певних періодів прострочення платежів.

Підставою стягнення суми боргу є укладений між сторонами договір №13/2905-ТЕ-21, згідно з умовами якого Позивачем, у січні-квітні місяцях 2013року, здійснено постачання Відповідачу природного газу загальною вартістю 194 442,39грн. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України та п.7.2 Договору судом було стягнуто 3% річних та пеню.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року скасувати та прийняти рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному об'ємі.

Відповідно до п. 3 ст.83 ГПК України та вимог п. 3.17.4 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Оскільки вказана норма не містить переліку таких випадків, позивач вважає, що це випадки невиконання або неналежного виконання зобов'язання з вини обох сторін, або якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідачем, на думку позивача, не було надано жодного доказу, який би вказував на наявність таких виняткових обставин, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Місцевий господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. На думку апелянта, суд не врахував також ризиків комерційної діяльності позивача, а лише відповідача взяв до уваги.

Відзивів на дану апеляційну скаргу не надходило.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому його неявку суд розцінює як без поважних причин і вважає розглянути спір за наявних в справі доказів про права і обов'язки сторін.

Представник позивача, в судовому засіданні, підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення надав аналогічні викладеним.

Апеляційний суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами укладено договір №13/2905-ТЕ-21 від 28.12.2012, згідно з умовами якого (п.1) Позивачем, у січні-квітні місяцях 2013року, здійснено постачання Відповідачу природного газу загальною вартістю 194 442,39грн.

Факт постачання Позивачем природного газу підтверджують відповідні двосторонні Акти приймання-передавання (а. с. 19-22).

Згідно з умовами п.6.1 Договору, Відповідач зобов'язався здійснювати оплату вартості спожитого газу упродовж поточного місяця, з проведення остаточного розрахунку до 14 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Відповідачем зазначене грошове зобов'язання своєчасно - не виконано, що не заперечується самим відповідачем та підтверджено з'ясованими обставинами по справі.

Проте, заборгованість у Відповідача виникла у зв'язку з наявністю невідповідності між вартістю виробленої ним теплової енергії та встановленими тарифами на теплопостачання для населення (які не компенсують витрат на виробництво), що зумовило надання державою, згідно з Порядком та умовами в 2013 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (затвердженим Постановою КМУ №167 від 20.03.2013), субвенції на погашення заборгованості, що виникла у зв'язку з різницею в тарифах.

Згідно із зазначеним Порядком, заборгованість Відповідача перед Позивачем погашено державою лише 02.04.2014 (на підставі Платіжного доручення №72 від 01.04.2014), тобто, - із значним простроченням.

Позивачем, у зв'язку з несвоєчасною оплатою вартості газу, нараховано Відповідачу:

-пеню (8 039,78грн.) у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (від суми боргу), - згідно з умовами п.7.2 Договору та нормами ст.ст.216-218, 230, 231, 343 ГКУ, ст.ст.546-551, 611 ЦКУ;

-3% річних від прострочених платежів (у сумі 2 125,36грн.), - згідно з нормою ч.2 ст.625 ЦКУ;

-інфляційні втрати (у сумі 1 276,00грн.), - згідно з нормою ч.2 ст.625 ЦКУ.

Однак, провівши перерахунок пені та 3% річник, колегія суддів встановила, що фактична сума пені складає 8 002,14грн., а 3% річних від прострочених платежів - 2 114,77грн. Розрахунки інфляційних втрат позивача, містяться в матеріалах справи (а.с. 23-25) судом перевірені та не оспорюються сторонами.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині.

Ст. 233 ГК України передбачає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З посиланням на вказану норму суд першої інстанції визнав за можливе зменшити розмір санкцій до 1 600,43грн. пені.

Згідно вимог п. 3 ч.1 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Отже, зменшення розміру неустойки - це право суду, і суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки. Дана процесуальна норма може застосовуватись судом виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України. Така правова позиція висловлена в п.3.17.4 постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" та Верховний суд України". Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Посилання скаржника на недоведеність винятковості даного випадку для зменшення судом розміру штрафних санкцій не вбачається з матеріалів справи враховуючи, що тлумачення скаржником в апеляційній скарзі власних критеріїв винятковості носить суб'єктивний характер. Суд визначає винятковість випадку у конкретних спірних відносинах залежно від обставин справи.

Згідно договору №13/2905-ТЕ-21 газ використовується покупцем виключно виробляють для вироблення теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками.

В матеріалах справи наявні фінансові звіти Комунального підприємства "Старий Самбіртеплокомуненерго", які підтверджують його скрутне фінансове становище, також є довідка, згідно з якою заборгованість населення перед підприємством з спожиту теплову енергію становить 141513, 15 грн. (а.с.81). Окрім того, сума боргу відповідачем погашена, що враховано судом першої інстанції.

Щодо посилань скаржника на власну збитковість, важливий характер своєї діяльності для економіки України в цілому, недостатність інших видів господарсько-правової відповідальності, як-от 3% річних, інфляційні втрати тощо для покриття власних збитків, то такі носять загальний характер та лише опосередковано стосуються спірних відносин. При цьому, жодних доказів відображення в обліку скаржника певних збитків за наслідками саме спірних господарських відносин, чи інших доказів на підтвердження їх понесення (зокрема, в частині стверджуваної необхідності отримання кредитів) суду не надано, а відтак суд першої інстанції підставно врахував цю обставину, співвідносячи майнові інтереси сторін. Надано було також і належну оцінку іншим інтересам сторін, на які посилається скаржник як на такі, що на його думку заслуговують на увагу. Судом першої інстанції надано оцінку доказам заходів, які вживались кожною із сторін: скаржником - для обмеження розміру стверджуваних своїх збитків, відповідачем - для вчасного виконання зобов'язань, зокрема, укладення договору № 236/30 від 17.02.2014 року про взаєморозрахунок на суму 37237, 58 грн.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - відмовити.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 16.12.2014 року в справі №914/3679/14 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського

суду.

Повний текст постанови виготовлений 14.02.2015 р.

Головуючий суддя Бойко С. М.

Суддя Бонк Т. Б.

Суддя Якімець Г. Г.