КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. Справа№ 910/19468/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Буняк Ю.І., дов. від 24.10.2014,

від відповідача Печерний С.Л., дов. від 29.12.2014 №2-269,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014

(дата підписання - 11.11.2014)

у справі №910/19468/14 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергомонтаж»

до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 141036,68 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергомонтаж» (далі - позивач) до Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - відповідач) про стягнення 141036,68 грн, з яких 25657,35 грн пені, 16287,22 грн штрафу, 15975,08 грн 3% річних та 83117,03 грн інфляційних втрат за невиконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2014 у справі №910/19665/13 задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 25657,35 грн пені, 16287,22 грн штрафу, 15548,75 грн 3% річних, 83117,03 грн інфляційних втрат та 2812,21 грн судового збору.

В частині позовних вимоги про стягнення 426,33 грн 3% річних відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не мав змоги виконати зобов'язання перед позивачем через скрутне фінансове становище, яке викликане реорганізацією Дочірнього підприємства "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" в ПАТ "Укртрансгаз". На думку відповідача, оскільки ним грошові кошти в сумі 768315,25 грн на виконання наказу суду у справі №910/19665/13 сплачено на рахунок виконавчої служби 16.04.2014, то нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних до 28.07.2014 (дата винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) є неправомірним. Заборгованість у період з 16.04.2014 по 28.07.2014 виникла внаслідок незалежних від нього причини, зобов'язання не є простроченим з вини боржника, що виключає можливість застосування санкцій за невчасне виконання рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2014 у справі №910/19665/13.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2014 прийнято апеляційну скаргу до розгляду та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 21.01.2015. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2014 №28. Доказами належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи є повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали від 05.12.2014) позивачу - 12.12.2014 та відповідачу - 08.12.2014, долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 21.01.2015 задоволено клопотання відповідача та оголошено перерву до 02.02.2015.

30.01.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу.

02.02.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення з розпорядженням державного виконавця від 16.06.2014, з якого вбачається, що кошти в сумі 768315,25 грн на виконання наказу суду у справі №910/19665/13 надійшли на рахунок виконавчої служби 16.04.2014 та підлягають перерахуванню на рахунок позивача в сумі 698362,21 грн.

У судовому засіданні 02.02.2015 оголошено перерву до 18.02.2015.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 задоволено клопотання сторін та продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів.

18.02.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивач надав письмові пояснення.

У судовому засіданні 18.02.2015 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2012 між позивачем та відповідачем укладено договір №, відповідно до якого відповідач доручив, а позивач зобов'язався надати послуги з монтажу, технічного обслуговування і ремонту електроустаткування н.в.і.у., а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2014 у справі №910/19665/13, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.03.2014, первісний позов ТОВ "Компанія "Енергомонтаж" до ПАТ "Укртрансгаз" задоволено. Стягнуто з ПАТ "Укртрансгаз" 654167,04 грн основного боргу, 21558,61 грн пені, 29885,99 грн штрафу, 4046,53 грн 3% річних та 14193,16 грн судового збору. Постановою Вищого господарського суду України від 22.05.14 вказані судові рішення у справі №910/19665/13 скасовані в частині задоволення зустрічних позовних вимог та спір в цій частині передано на новий розгляд, в частині задоволення первісного позову - залишені без змін.

Судове рішення за первісним позовом у справі № 910/19665/13 набрало законної сили 05.03.2014 та 28.03.2014 було видано накази на його примусове виконання.

В матеріалах справи наявна копія постанови ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 28.07.2014 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №910/19665/13 від 28.03.2014 в зв'язку з повним виконанням рішення.

Відповідно до ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною умовою її застосування є один і той самий склад сторін як у справі, що розглядається господарським судом, так і у справі (або справах) зі спору, що вирішувався раніше, і в якій встановлено певні факти, що мають значення для справи, що розглядається.

Так, преюдиціальні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що судові рішення у справі №910/19665/13 не можуть бути поставлені під сумнів, а інші рішення, в тому числі і у даній справі, не можуть їм суперечити.

Отже, рішеннями суду у справі №910/19665/13 встановлено факт настання терміну оплати за договором, наявність підстав нарахування штрафних санкцій, а також факт прострочення відповідачем своїх грошових зобов'язань за укладеним між сторонами договором підряду від 21.06.2012 №.

В зв'язку з тривалим невиконанням відповідачем рішення суду у справі №910/19665/13 позивач просить стягнути донараховані суми:

3% річних за період з 11.10.2013 по 04.08.2014 в сумі 15975,08 грн,

пені за період з 11.10.2013 по 19.03.2014 в сумі 25657,35 грн,

штрафу в сумі 16287,22 грн та

83117,03 грн інфляційних втрат за період з травня 2013 року по серпень 2014 року, вимога про стягнення яких при розгляді справи №910/19665/13 не заявлялась.

В статті 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі №13/210/10 та від 12.09.2011 у справі №6/433-42/183, постанові Вищого господарського суду України від 16.03.2011 у справі № 11/109.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум.

За приписом ч.5 ст.11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак, якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Однак, при цьому слід мати на увазі, що у разі, коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості, саме як неустойки, у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису ч.2 ст.550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до ч.2 ст. 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням (п. 5.4, абз. 3,4 п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції вірно зазначив, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат мають здійснюватись на суму основної заборгованості до дати винесення органом виконавчої служби постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 910/19665/13 від 28.03.2014 у зв'язку з повним виконанням рішення, тобто до 28.07.2014.

На підставі вказаного, місцевим господарським судом здійснено перерахунок суми 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача з 11.10.2013 по 27.07.2014 та становить 15548,75 грн, в частині стягнення 426,33 грн судом відмовлено. Крім того, перевіривши розрахунок сум пені, штрафу та інфляційних втрат, суд першої інстанції визнав його вірним та задовольнив вимогу про стягнення пені в сумі 25657,35 грн, штрафу в сумі 16287,22 грн та 83117,03 грн інфляційних втрат, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зазначає, що відсутність фінансування чи скрутне фінансове становище не відноситься до обставин форс-мажору згідно чинного законодавства та не звільняє боржника від виконання ним свого обов'язку по сплаті суми боргу та штрафних санкцій, а отже не може слугувати причиною відмови у задоволенні позовних вимог в даній справі за наявності доказів порушення виконання рішення суду у справі №910/19665/13 зі сторони боржника.

Крім того, відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавчий документ вважається фактично виконаним з моменту зарахування коштів на рахунок стягувача - позивача, що відбулось 28.07.2014 та стало підставою для закінчення виконавчого провадження (інформація про виконавче провадження №42971734 з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень).

Суд першої інстанції надав оцінку доводам відповідача про відсутність його вини та обґрунтовано їх відхилив.

Крім того, судом апеляційної інстанції під час дослідження матеріалів справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 у справі №910/19468/14 - без змін.

2. Матеріали справи №910/19468/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій