РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа № 903/977/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Олексюк Г.Є.

суддів Сініцина Л.М.

суддів Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу позивача Приватної фірми "Скорпіон - Сервіс" на рішення господарського суду Волинської області від 16.12.14 р.

у справі № 903/977/14 (суддя Гончар Марія Михайлівна )

позивач Приватна фірма "Скорпіон-Сервіс"

відповідач Фізична особа - підприємець Мельничук Тетяна Олексіївна

про внесення змін до договору про надання послуг

за участю представників сторін:

позивача - Мохнок М.В (представник, довіреність в справі), Мохнюк В.С.( директор)

відповідача - Сорокопуд М.О. ( адвокат, діє на підставі ордеру серія ВЛ№ 018487, витяг з угоди № 03/02-15 від 03.02.2015р.)

Судом роз'яснено представникам сторін права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

За ініціативою суду відбувалась технічна фіксація судового процесу .

Заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 16 грудня 2014 року (суддя Гончар М.М.) в позові Приватної фірми "Скорпіон -сервіс" до Фізичної особи - підприємця Мельничук Тетяни Олексіївни про внесення змін до договору про надання послуг відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд керувався положеннями ст.ст. 549-552, 611 ,625 Цивільного кодексу України та прийшов до висновку про відсутність правових підстав для внесення змін до Пункту 3.1 Договору про надання послуг від 20.10.2004 року.

Не погодившись з постановленим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зміст конкретних розділів спірного договору та не надав йому належної правової оцінки.

На думку апелянта , п. 3.6. Договору про надання послуг від 20.10.2004 року про те, що "Виконавець має право застосовувати щодо місячної оплати коефіцієнт, який враховує встановлений законодавством індекс інфляції" не може тлумачитися як встановлена договором відповідальність Замовника, а встановлює погоджену Сторонами договору можливість індексації плати за надані послуги.

Пункт 3.5. Договору про надання послуг від 20.10.2004 року, який також знаходиться в розділі 3 під назвою "Розмір і порядок оплати за надані послуги", містить положення щодо ще однієї закріпленої в договорі можливості зміни плати за надані послуги в залежності від зміни економічних складових оплати.

Вказує, що наявність двох цих пунктів договору, які знаходяться один за одним в розділі 3, свідчить про те, що спірний п. 3.6. також містить встановлену договором можливість зміни плати за надані послуги в залежності від зростання рівня інфляції, а не відповідальність Сторін за невиконання умов договору.

Вважає, що, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, невірно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 549-552,611,625 ЦК України та порушив положення ст. 83 ГПК України.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин ч.2 ст. 632, ст. 651 ЦК України та не змінив розмір плати за надані послуги у Договорі від 20.10.1004 року на підставі п.3.6, не зважаючи на те, що така можливість передбачена сторонами договору.

Вважає, що до спірних правовідносин доречно застосовувати лист Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 року "Рекомендації відносно порядку використання індексів інфляції при розгляді судових справ", який містить положення про те, що офіційні індекси інфляції можуть використовуватися для проведення перерахунку грошових сум, до яких належить плата за надані Відповідачу послуги.

Крім того, на думку апелянта, висновок суду про імовірне порушення позивачем порядку вирішення питання внесення змін в договір шляхом переговорів між представниками сторін, як це регламентовано п. 5.1. договору, не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи є докази надіслання відповідачу пропозиції внести зміни до договору в частині зміни плати за надані послуги.

Разом з тим,вказує, що недотримання позивачем вимог частини другої статті 188 ГК України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про внесення змін до договору в разі виникнення такої необхідності не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом подання прямого позову до відповідача .

Просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 16.12.2014 року у справі № 903/977/14 та повністю задовольнити позов приватної фірми "Скорпіон-сервіс", а саме: внести зміни до п. 3.1. Договору про надання послуг від 20 жовтня 2004 року, укладеного між приватною фірмою "Скорпіон-сервіс" та фізичною особою-підприємцем Мельничук Тетяною Олексіївною та викласти його з моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі в наступній редакції: "Розмір оплати за надані послуги визначається Виконавцем та має становити 69 грн, 40 коп. за 1 кв. м. в місяць, що становить 4871,88 грн. в місяць, а також вартості використаної Замовником електричної енергії згідно показів лічильника № 7002579, встановленого в магазині замовника, згідно з чинним в цей період тарифами та індексом цін енергопостачальної організації".

В поясненнях на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що рішення господарського суду Волинської області від 16.12.2014 року є законним та обґрунтованим. Додатково пояснив, що предметом спору є комплекс послуг , передбачений п.1.1. Договору , а тому для зміни ціни договору ( збільшення чи зменшення) повинно бути економічне обґрунтування. Враховуючи, що позивач не обґрунтував об"єм понесених ним витрат, не надав калькуляцію вартості послуг та відповідну їх різницю з попереднім періодом , вважає, що він не має права вимагати збільшення оплати за послуги.

Просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав ,викладених у ній, просять апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення господарського суду Волинської області від 16.12.2014 року у справі № 903/977/14 та повністю задовольнити позов приватної фірми "Скорпіон-сервіс".

Представник відповідача вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Волинської області від 16.12.2014 року без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Приватної фірми "Скорпіон -сервіс" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20 жовтня 2004 року між Приватною фірмою "Скорпіон -сервіс" та Фізичною особою підприємцем Мельничук Тетяною Олексіївною було укладено договір про надання послуг, відповідно до якого виконавець ( ПФ "Скорпіон -сервіс" ) зобов"язується забезпечити магазин замовника (Фізичної особи- підприємця Мельничук Тетяни Олексіївни) № 134 , загальною площею 70,2 кв.м., який розташований на першому поверсі торгового комплексу по вул. Карпенка - Карого, 1д в м. Луцьку електричною енергією на умовах енергоспостачальної організації та тепловою енергією, а також надати замовнику інші супутні послуги до яких входить забезпечення зовнішнього освітлення в торговому комплексі та на прилеглій території, утримання площ загального користування торгового комплексу в належному санітарному та екологічному стані, забезпечити обслуговування встановленої в магазині замовника протипожежної сигналізації, забезпечити охорону магазину замовника, забезпечити обслуговування протипожежних систем торгового комплексу, утримувати в належному технічному стані будівлю торгового комплексу ( експлуатація та обслуговування інженерних мереж та будівельних конструкцій). В свою чергу, замовник зобов"язується своєчасно проводити оплату за використану електричну енергію, та надані виконавцем послуги , а також виконувати інші умови, визначені зазначеним Договором ( п.1.1, п.1.2 Договору , а.с.7).

Пунктом 3.1 вказаного Договору, визначено, що розмір оплати за надані послуги визначаються виконавцем та має становити 26 грн.50 коп. за 1 кв.м. в місяць, що становить 1860,30 грн. в місяць, а також вартості використаної замовником електричної енергії згідно показів лічильників № 7002579, встановленого в магазині замовника, згідно з чинними в цей період тарифами та індексом цін енергопостачальної організації.

У п.3.5 договору визначено, що розмір оплати за надані послуги може змінюватися в залежності від фактичних витрат виконавця із врахуванням зміни цін на енергоносії, витрат на експлуатацію комунальних мереж, або у випадку виникнення інших незалежних від волі Виконавця обставин, що збільшують витрати на утримання торгового комплексу в цілому, про що Замовник повідомляється письмово.

Згідно п.3.6 Договору, визначено, що виконавець має право застосовувати щодо місячної оплати коефіцієнт, який враховує індекс інфляції.

Відповідно до п.5.1 договору, усі спори, що пов'язані із цим Договором, його укладанням або такі, що виникають в процесі виконання умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками Сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору у порядку, визначеному відповідним чинним в Україні законодавством.

Відповідно до п.6.1 Договору зміни у цей договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, або на підставах, передбачених цим договором, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

Зважаючи на умови п.3.6 Договору, відповідно до якого виконавець має право застосовувати щодо місячної оплати коефіцієнт, який враховує індекс інфляції, позивач 09.07.2014 року звернувся до фізичної особи - підприємця Мельничук Т.О. із письмовою пропозицією № 50 щодо внесення змін у п.3.1 Договору в частині збільшення оплати за надані послуги ( а.с.9). Доказам надіслання такої пропозиції слугує опис вкладення та поштова квитанція про її направлення від 09.07.2014 року ( а.с.11,12).

Відповіді на вказану пропозицію від відповідача не надійшло, за таких обставин Приватне підприємство "Скорпіон - сервіс" звернулось з позовом до суду .

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне застосувати наступні положення чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порядок зміни та розірвання господарських договорів врегульовано статтею 188 Господарського кодексу України.

Положеннями ст. 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати їх розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Суд не може погодитись з доводами апелянта про те, що зміни в п.3.1 Договору щодо розміру щомісячної оплати за надані послуги можуть бути внесені в залежності від зростання рівня інфляції на підставі п.3.6 Договору.

Зокрема у п.3.5 спірного договору передбачено , що розмір оплати за надані послуги може змінюватися в залежності від фактичних витрат виконавця із врахуванням зміни цін на енергоносії, витрат на експлуатацію комунальних мереж, або у випадку виникнення інших незалежних від волі Виконавця обставин, що збільшують витрати на утримання торгового комплексу в цілому, про що Замовник повідомляється письмово.

Таким чином ,апеляційний господарський суд вважає, що зміни до спірного договору можуть бути внесені на підставі п.3.5 Договору з врахуванням положень п.6.1 Договору (або за взаємною згодою сторін або на підставах, передбачених Договором) , що оформляються додатковою угодою до нього.

Крім того , апеляційний господарський суд не може погодитись з доводами апелянта щодо можливості застосування до спірних правовідносин листа Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 року "Рекомендації відносно порядку використання індексів інфляції при розгляді судових справ", ( як підстава для зміни оплати за надані послуги - передбачені індекси інфляції за період з листопада 2004 року по червень 2014 року. )

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України" №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Крім того, інфляційні нарахування, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. № 62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012р. індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості.

Таким чином , у листі Верховного суду України № 62-97 від 03.04.1997 року, індекс інфляції застосовується виключно у випадках несвоєчасного виконання грошового зобов"язання .

А тому , пункт 3.6 Договору передбачає право позивача застосувати до місячної оплати коефіцієнт , що враховує встановлений законодавством індекс інфляції , виключно у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов"язання , як це передбачено ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України.Разом з тим ,в судовому засіданні представники сторін підтвердили, що ФОП Мельничук Т.О. своєчасно вносила плату за надані їй послуги .

Відтак,правильним є висновок суду першої інстанції про те, що розмір оплати за надані послуги не може ґрунтуватись на підставі п 3.6 Договору.

Крім того, Розділ 3 вказаного договору передбачає не тільки розмір і порядок оплати за надані послуги , а ще відповідальність за порушення умов оплати , а саме пункт 3.4, яким передбачено, що за несвоєчасну оплату замовник сплачує щоденно штраф, пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від загальної суми заборгованості.

Як зазначено вище, пунктом 1.1 Договору передбачений комплекс послуг,який надає виконавець замовнику, а тому для зміни ціни Договору необхідно економічне обґрунтування необхідності таких змін. Матеріали справи не містять документального обгрунтування розрахунку вартості послуг(з врахуванням збільшення їх вартості) .

Разом з тим, апеляційний господарський суд не може погодитись з доводами відповідача про порушення позивачем порядку досудового врегулювання спорів, оскільки норми статті 188 Господарського кодексу України та статті 11 Господарського процесуального кодексу України не позбавляють сторону договору права на безпосереднє звернення до суду з вимогою про внесення змін до договору без дотримання порядку досудового врегулювання спору. Адже, згідно рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 №15-рп/2002 (справа №1-2/2002) про досудове врегулювання спорів) право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України у справі № 3-53-гс-12 про внесення змін до договору оренди ,викладеній у постанові від 20 листопада 2012 року.

В силу ст.ст. 33, 38, 43 ,47 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 16 грудня 2014 року у справі № 903/977/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства "Скорпіон -сервіс" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуюча суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Гудак А.В.