ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" січня 2015 р. Справа № 911/5101/14

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши справу

за позовом Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області

до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради

про стягнення 3 727,79 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Красновид Н.Л. (довіреність №7 від 12.01.2015);

від відповідача: не з'явились;

секретар судового засідання: Жиленко Е.В.

Обставини справи:

27.11.2014 Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області звернулося до господарського суду Київської області з позовною заявою №13/1-1-1905 від 20.11.2014 (вх. №5286/14) до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради про стягнення 3 727,79 гривень.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України №495/14 від 26.02.2014, а саме щодо повної та своєчасної оплати за надані послуги.

В результаті чого, позивач просив суд, стягнути з відповідача основний борг 3 727,79 грн. та 165,79 грн. інфляційних витрат за прострочення виконання зобов'язання.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2014 порушено провадження по справі №911/5101/14 та призначено її до розгляду на 25.12.2014.

18.12.2014 через канцелярію господарського суду Київської області від представника відповідача по справі надійшла заява №1794 від 15.12.2014 (вх. №28464/14) з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 27.11.2014 та заперечення на позов.

У своїх запереченнях на позовну заяву позивач визнав наявність заборгованості за договором на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України №495/14 від 26.02.2014. Проте, відповідач посилається на неможливість виконання в повному обсязі зобов'язань перед позивачем внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), зазначаючи, що Фастівською державною казначейською службою України Київської області на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» було зупинено проведення видатків по всім незахищеним статтям УСЗН.

23.12.2014 через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача по справі надійшло клопотання №13/1-1-2182 від 22.12.2014 (вх. №28880/14) про збільшення розміру позовних вимог. Дане клопотання прийнято судом до розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відтак, на розгляд суду передані позовні вимоги остаточно сформовані в заяві №13/1-1-2182 від 22.12.2014 (вх. №28880/14).

У судове засідання 25.12.2014 представники сторін по справі не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином відповідно до ст. 64 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.12.2014 розгляд справи відкладено на 26.01.2015.

У судовому засіданні 26.01.2015 представник позивача підтримав вимоги викладені в позовній заяві з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 26.01.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

У судовому засіданні 26.01.2015 господарським судом на підставі ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності, суд встановив:

26.02.2014 між Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (охорона за договором, позивач у справі) та Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради (замовник за договором, відповідач у справі) було укладено договір №495/14 на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України.

Відповідно до п. 2.1 договору замовник доручає, а охорона зобов'язується здійснювати охорону майна замовника на об'єкті та обслуговування сигналізації на цьому об'єкті.

Відповідно до п. 3.1 договору ціна охоронних послуг за цим договором є договірною і визначається сторонами в розрахунку та протоколі узгодження договірної ціни (додатки №№2,3 до договору), які є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.2 договору зазначено, що вартість охоронних послуг по договору на кожний окремий місяць розраховується сторонами на підставі дислокації та розрахунку (додатки №№1,2 до договору), відповідно до кількості годин надання цих послуг в кожному окремому місяці та їх вартості. Оплата за послуги «Охорони» здійснюється «Замовником» на умовах попередньої оплати шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок «Охорони». Оплата послуг за договором здійснюється не пізніше 10 числа кожного місяця за цей місяць.

У п. 13.1 договору зазначено, що цей договір набирає чинності з 01.01.2014 та діє до 31.12.2014. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить іншу сторону про припинення дії договору, дія договору вважається продовженою за згодою обох сторін на кожний наступний рік.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами було укладено до договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України №495/14 від 26.02.2014 додаток №1 дислокація, додаток №2 розрахунок, додаток №3 протокол узгодження договірної ціни, додаток №5 інструкція про порядок прийому/передачі об'єктів та окремих приміщень під охорону ПЦС, належним чином засвідчені копії яких наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом встановлено, що на виконання умов договору на централізовану охорону майна на об'єкті підрозділом служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України №495/14 від 26.02.2014 позивач свої договірні зобов'язання виконав належним чином та в повному обсязі, що підтверджується актами прийому-здачі виконаних робіт/послуг №ФАС-001355, №ФАС-001583, №ФАС-001813, №ФАС-002034, №ФАС-002256, №ФАС-002483, №ФАС-002704, актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 по 30.11.2014 (копії наявні в матеріалах справи, оригінали оглянуто в судовому засіданні).

Дослідивши умови договору та наявні в матеріалах справи документи, господарський суд дійшов висновку, що Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області було належним чином виконано взяті на себе зобов'язання за договором про централізовану охорону майна на об'єкті №495/14 від 26.02.2014.

Однак, відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання щодо оплати за надані послуги виконав частково, про що свідчить акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014 по 30.11.2014, який підписано та скріплено печатками обох сторін.

14.10.2014 позивач направив претензію відповідачу №13/16-142, проте відповідь не отримав, а заборгованість залишилась непогашеною.

Що стосується посилань відповідача на неможливість виконання ним зобов'язань внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин), суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Перелік форс-мажорних обставин може бути визначений законом чи договором.

Статтею 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачено, що торгово-промислова палата в Україні засвідчує обставини форс-мажору.

Відповідно до ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно п. 9.3 договору наявність обставин непереборної сили повинна бути підтверджена письмовими документами уповноважених державних органів.

Таким чином, умовами договору та чинним законодавством визначено, що факт наявності форс-мажорних обставин повинен бути підтверджений уповноваженими органами.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 24.05.2011 у справі №11/85.

Проте, позивач не надав суду відповідних документів виданих повноважними органами (висновку Торгово-промислової палати України тощо), які підтверджують наявність форс-мажорних обставин.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Отже, наведені відповідачем заперечення господарським судом не приймаються, оскільки наведені обставини не можуть бути визнані судом як форс-мажорні.

В силу вимог ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 901 Цивільного кодексу України положення цієї глави можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Оскільки відповідачем не надано суду доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов'язань за договором щодо повної оплати за отримані послуги, оцінюючи наявні в матеріалах справи документи, виходячи з вищевикладених обставин справи, господарський суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 4 152,50 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 165,79 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат, господарський суд приходить до висновку, що розрахунок позивача арифметично рівний та підлягає задоволенню в розмірі 165,79 грн.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки відповідач не подав докази, що підтверджують виконання ним своїх зобов'язань щодо оплати за надані послуги, оцінюючи наявні в матеріалах справи документи та досліджуючи в судовому засіданні докази, виходячи з вищевикладених обставин справи, господарський суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними позивачем належними та допустимими доказами, і такими, що підлягають задоволенню повністю, у сумі 4 318,29 грн., з яких 4 152,50 грн. основний борг, та 165,79 грн. інфляційних втрат.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради (08500, Київська область, м. Фастів, вул. 9 Січня, будинок 8, ідентифікаційний код: 03193620) на користь Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (01033, м. Київ, вул. Гайдара, 8, ідентифікаційний код: 08596914) 4 152 (чотири тисячі сто п'ятдесят дві) грн. 50 коп. заборгованості, 165 (сто шістдесят п'ять) грн. 79 коп. інфляційних втрат та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному або касаційному порядку.

Суддя В.М. Антонова

Повне рішення складено 10.02.2015 року