ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2015 року Справа № 925/2316/14

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковбою І.М.,

за участю представників: позивача: Іванюк О.М. - ліквідатор, арбітражний керуючий, першого відповідача: Андрієнко С.В. - за довіреністю,

другого відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ПАКО"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ТСК ФУНДАМЕНТ" (перший відповідач),

до товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМСНАБРЕСУРС" (другий відповідач),

про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків недійсності правочинів,

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор товариства з обмеженою відповідальністю "ПАКО" Іванюк О.М. подав до господарського суду Черкаської області позовну заяву про визнання недійсними правочинів купівлі-продажу транспортних засобів, витребування у першого відповідача вказаних у позові транспортних засобів, зобов'язання першого відповідача вчинити усі необхідні дії для зняття з обліку цих транспортних засобів. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що постановою господарського суду Черкаської області від 12.09.2013 року ТОВ "ПАКО" визнано банкрутом. В процесі ліквідаційної процедури ліквідатором встановлено, що засновником і директором ТОВ "ПАКО" з моменту створення товариства - 07.04.2003 і до 12.10.2011 був Панченко Валерій Валентинович, який 24.10.2011 р. продав свою частку в товаристві Михайлюку Володимиру Васильовичу за 1000,00 грн., тобто в 2578 разів нижче її номінальної вартості, а останній за договором від 16.12.2011 р. продав свою частку в товаристві Чолоян Тіграну Перчовичу також за 1000,00 грн., тобто в 2578 разів нижче її номінальної вартості. Хоча за документами корпоративні права у ТОВ "ПАКО" з 24.10.2011 уже не належали Панченко Валерію Валентиновичу, однак фактично він керував товариством та розпоряджався його майном, що підтверджується листом AT "Дельта Банк" від 26.09.2014 р. № 05-2419985, в якому вказано, що згідно наявної в банку картки із зразками підписів та відбитка печатки Панченко Валерію Валентиновичу і досі належить право першого підпису. Згідно з копіями банківських виписок, після 16.12.2011 р. Панченко Валерій Валентинович активно перераховував усі грошові кошти, що належали підприємству, на свої особисті поточні та карткові рахунки. У 2013 році рішеннями судів було підтверджено факти наявності простроченої заборгованості ТОВ "ПАКО" перед кредиторами та державою. На той період у ТОВ "ПАКО" було чимало майна, за рахунок якого можна було б задовольнити вимоги кредиторів, зокрема: квартира № 21 по вул. Леніна, 50 у м. Умань, 17 транспортних засобів, самохідна техніка. Однак власник ТОВ "ПАКО" не намагався виконати грошові зобов'язання, як те передбачено законом, і створював юридичні умови для виведення майна товариства, за рахунок якого можливо було б погасити борги. Зокрема, у грудні 2011 р. належні ТОВ "ПАКО" транспортні засоби було перереєстровано на ТОВ "ТСК Фундамент" шляхом укладення договорів комісії між ТОВ "ПАКО" (комітент) та ТОВ "ПРОМСНАБРЕСУРС" (комісіонер), при цьому зі сторони ТОВ "ПАКО" договори комісії, акти приймання-передачі виконаних робіт, акти технічного стану транспортного засобу, акти прийому-передачі транспортного засобу підписувались в основному представником за довіреністю - Панченко Юрієм Валентиновичем, який є братом засновника та директора ТОВ "ПАКО" -Панченко Валерія Валентиновича - фактичного власника бізнесу. Після переоформлення вказаних транспортних засобів з ТОВ "ПАКО" на ТОВ "ТСК Фундамент", а саме з 27.03.2012 р. Панченко Юрій Валентинович став керівником ТОВ "ТСК Фундамент". Зазначені обставини свідчать, що передача транспортних засобів банкрута заінтересованій особі стосовно боржника - ТОВ "ТСК Фундамент" була здійснена з метою штучного виведення майна боржника з ліквідаційної маси з метою подальшого ініціювання справи про банкрутство за спрощеною процедурою відсутнього боржника та ухилення у такий спосіб від сплати боргів кредиторам ТОВ "ПАКО". Правочини щодо переоформлення транспортних засобів з ТОВ "ПАКО" на ТОВ "ТСК Фундамент" вчинено з порушенням ст.ст. 3, 13, ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 238 ЦК України, а тому підлягають до визнання їх недійсними на підставі ст. 215 ЦК України.

Перший відповідач у відзиві на позов від 14.01.2015 (т. 2, а. с. 1-12) повністю заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов, та просив суд відмовити позивачу у позові повністю.

Другий відповідач у відзиві на позовну заяву (т. 2, а. с. 26-29) повністю заперечив проти позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності, оскільки другим відповідачем була повністю дотримана процедура продажу транспортних засобів, визначена постановою КМУ № 1200 від 11.11.2009 "Про затвердження Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери", та позивачем не додано до позовної заяви доказів в підтвердження того, що вказані ним представники ТОВ "ПАКО" на момент укладення договорів комісії не мали права вчиняти правочини від імені товариства чи того, що вони діяли у власних інтересах або були одночасно представниками покупця - ТОВ "ТСК Фундамент".

Другий відповідач не направив представника у судове засідання. Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника другого відповідача, виходячи із того, що суд вжив усіх заходів для належного повідомлення другого відповідача про дату і час розгляду справи, ухвали суду надіслані за його адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, надіслання ухвал суду оформлено згідно з вимогами Інструкції з діловодства в господарських судах України. Неявка представника другого відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні:

представник позивача ліквідатор ТОВ "ПАКО" підтвердив свої повноваження на пред'явлення даного позову, повністю підтримав позов з підстав, викладених у позовній заяві, заперечив проти доводів відповідачів у їх відзивах на позов та пояснив, що Панченко Ю.В. є зацікавленою стороною відносно ТОВ "ПАКО" та ТОВ "ТСК ФУНДАМЕНТ", оскільки діяв від обох вказаних вище підприємств і знав справи на обох підприємствах, зазначив, що ТОВ "ПАКО" є боржником багатьох підприємств, мало заборгованість, яка стягувалась в примусовому порядку, постановами ДВС накладено арешт на кошти ТОВ "ПАКО", проте ДВС скасувала арешт з рахунків незаконно, тому ухвалами суду від 28.02.2012 та від 10.05.2012 № 18/2494 визнано дії ДВС незаконними; щодо перерахування першим відповідачем коштів за транспортні засоби пояснив, що згідно виписок та платіжних доручень вбачається, що перший відповідач перерахував позивачу кошти на суму 701 750 грн, проте загальна ціна договору становить 2 461 422,88 грн, тому першим відповідачем не подано доказів сплати за транспортні засоби, відносно яких подано позовну заяву; пояснив, що якщо суд вважає, що другий відповідач не може бути відповідачем у даній справі, то позивач не заперечує, щоб другий відповідач був третьою особою у даній справі, покладав вирішення даного питання на розсуд суду;

представник першого відповідача, повністю заперечуючи проти позову, посилався на доводи у відзиві на позов, вважав позов необґрунтованим та не підтвердженим належними та допустимими доказами що наявності підстав для визнання правочинів недійсними і застосування наслідків недійсності правочинів і пояснив, що перший відповідач на законних підставах придбав 17 транспортних засобів, всі документи про купівлю - продаж даних транспортних засобів оформлені належним чином - є договори комісії, акти огляду, акти передачі - приймання, довідки - рахунки, квитанції зі сплати комісійного збору, всі технологічні операції по оформленню даних документів здійснювалися під контролем ДАІ МВС України і будь - яких зауважень від цього органу під час проведення зняття з обліку та наступної постановки на облік транспортних засобів не було; повноваження представників підтверджені та були перевірені нотаріусом, кошти за транспортні засоби сплачені, на момент укладення спірних угод судових рішень не було, рішення про відчуження транспортних засобів було прийнято повноважним органом ПАКО, на час придбання транспортних засобів майно ТОВ "ПАКО" не перебувало під забороною відчуження або арештом, податковою заставою тощо, будь - які обмеження у реалізації цього майна були відсутні, а посилання позивачем на рішення суду, згідно яких з позивача стягнуто кошти, датовані пізнішою датою, ніж здійснені спірні правочини; підстави для визнання таких правочинів недійсними відсутні, отже, немає підстав для повернення транспортних засобів; пояснив, що ТОВ "ПРОМСНАБРЕСУРС" не може бути відповідачем у справі, він повинен бути третьою особою у даній справі, просив повністю відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 06.02.2015 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників позивача та першого відповідача, оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими до задоволення, з огляду на таке.

Позивачем оспорюється дійсність правочинів купівлі - продажу від 27.12.2011, від 21.12.2011, від 21.12.2011, від 20.12.2011, від 14.12.2011, від 13.12.2011, від 13.12.2011, від 13.12.2011, від 14.12.2011, від 13.12.2011, від 2.2011, від 13.12.2011, від 15.12.2011, від 15.12.2011, від 14.12.2011, від 13.12.2011, від 13.12.2011, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю "Промснабресурс", яке діяло в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю "ПАКО", та товариством з обмеженою відповідальністю "ТСК Фундамент", що були оформлені довідками-рахунками від 27.12.2011 серія ДПІ № 127931, від 21.12.2011 серія ДПІ № 27819, від 21.12.2011 серія ДПІ № 127820, від 20.12.2011 серія ДПІ № 127791, від 14.12.2011 серія ДПІ № 127059, від 14.12.2011 серія ДПІ № 127056, від 13.12.2011 серія ДПІ № 127021, від 13.12.2011 серія ДПІ № 127022, від 14.12.2011 серія ДПІ № 27057, від 13.12.2011 серія ДПІ № 127024, від 14.12.2011 серія ДПІ № 127055, від 13.12.2011 серія ДПІ № 127023, від 15.12.2011 серія ДПІ № 127702, від 15.12.2011 серія ДПІ № 127701, від 14.12.2011 серія ДПІ № 127058, від 13.12.2011 серія ДПІ № 27036, від 13.12.2011 серія ДПІ № 127012, в результаті яких відбулось відчуження сімнадцяти транспортних засобів, що належали ТОВ "ПАКО", далі - Спірні правочини.

Як вірно вказав у позовній заяві позивач, в грудні 2011 року перелічені у позовній заяві транспортні засоби були відчужені за договорами комісії, укладеними між ТОВ "ПАКО" (комітент) та ТОВ "ПРОМСНАБРЕСУРС" (комісіонер), за умовами яких комісіонер за дорученням комітента зобов'язувався вчинити всі необхідні дії для продажу транспортних засобів.

Від імені ТОВ "ПАКО" за довіреностями діяли Шеренець Руслан Олександрович на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 10.11.2011 і Панченко Юрій Валентинович на підставі довіреності № Д-187/11 від 25.11.2011 та ними підписані договори комісії, акти приймання-передачі виконаних робіт, акти технічного стану транспортного засобу, акти прийому-передачі транспортного засобу.

Із матеріалів справи вбачається, що транспортні засоби були передані покупцю, за них проводився розрахунок, вони були взяті на облік покупцем відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач вказує на порушення при переоформленні транспортних засобів з ТОВ "ПАКО" на ТОВ "ТСК Фундамент" ст.ст. 3, 13, ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 238 ЦК України, у зв'язку з чим вказані правочини повинні бути визнані недійсними на підставі ст. 215 ЦК України.

Згідно частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписом частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що вчинення переоформлення транспортних засобів з ТОВ "ПАКО" його представником за довіреністю - Панченко Юрієм Валентиновичем, що є братом колишнього засновника та директора ТОВ "ПАКО", вказує на фіктивність переоформлення корпоративних прав на "ПАКО" на інших осіб, та на те, що вказаний представник здійснив переоформлення транспортних засобів не в інтересах товариства, а у своїх інтересах та в інтересах своєї сім'ї.

Однак суд вважає ці доводи позивача такими, що ґрунтуються на його припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Той факт, що Панченко Юрій Валентинович, який підписував документи по відчуженню транспортних засобів від імені ТОВ "ПАКО" по довіреності, є братом Панченка Валерія Валентиновича, що раніше був засновником товариства, не може вказувати на фіктивність переоформлення корпоративних прав на "ПАКО" на інших осіб, а також не може бути доказом того, що вказаний представник ТОВ "ПАКО" здійснив переоформлення транспортних засобів не в інтересах товариства, а у своїх інтересах та в інтересах своєї сім'ї.

Продаж 24.10.2011 Панченко Валерієм Валентиновичем своєї частки в товаристві Михайлюку В.В. за 1000 грн. не може вважатися порушенням закону, ця угода укладена двома фізичними особами і суду не подано доказів визнання її недійсною, як і іншої угоди - про продаж Михайлюком В.В. частки в товаристві Чолояну Т.П. по договору від 16.12.2011. Що стосується перерахування грошових коштів підприємства на поточні та карткові рахунки Панченка В.В., то це питання могло б розглядатися при перевірці даних його декларації, як державного службовця, однак, не може бути підставою для визнання спірних правочинів недійсними.

Позивач у позовній заяві стверджує, що оскільки після виведення у грудні 2011 року транспортних засобів з ТОВ "ПАКО" на ТОВ "ТСК Фундамент" Панченко Юрій Валентинович став з 27.03.2012 керівником ТОВ "ТСК Фундамент", то в результаті цього майно ТОВ "ПАКО" залишилось у володінні сім'ї Панченко. Однак, вказане є лише припущенням позивача, оскільки наявними у справі доказами не підтверджено факту належності майна ТОВ "ТСК Фундамент" Панченку Юрію Валентиновичу чи його братові Панченку Валерію Валентиновичу. Суду не подано також доказів наявності заборони Панченку Юрію Валентиновичу працювати директором ТОВ "ТСК Фундамент". Як вбачається із виписки з трудової книжки Панченка Ю.В., поданої представником першого відповідача у судовому засіданні 06.02.2015, Панченко Ю.В. був звільнений із ТОВ "ПАКО" 19.10.2011, тобто, до укладення спірних правочинів, та 02.03.2012 був прийнятий на посаду начальника відділу М.Т.П. приватного підприємства "АСМ-Максимум". Отже, в момент укладення спірних правочинів Панченко Ю.В. не знаходився у трудових відносинах із ТОВ "ПАКО".

На момент укладення спірних правочинів майно ТОВ "ПАКО" не перебувало під забороною відчуження чи арештом, обмеження щодо реалізації належного товариству майна не були зареєстровані.

Посилання позивача на укладення спірних правочинів для уникнення розрахунків із кредиторами не підтверджене належними доказами. Як вірно вказує позивач, рішення про стягнення коштів з ТОВ "ПАКО" прийняті у 2013 році, а відчуження транспортних засобів було здійснено в грудні 2011 року. Як вказано, на той момент заборони відчуження зареєстровано не було.

Другий відповідач - ТОВ "ПРОМСНАБРЕСУРС" при укладенні спірних правочинів був комісіонером відповідно до договорів комісії, укладених ним із ТОВ "ПАКО" (комітентом), та відповідно до цих договорів за дорученням комітента вчиняв всі необхідні дії для продажу транспортних засобів. Позивачем не вказано, які порушення допущені саме другим відповідачем, позовні вимоги до нього не сформульовані.

Згідно статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд приходить до висновку, що позивач не довів наявність обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним з підстав, вказаних у позовній заяві. З огляду на викладене, позовні вимоги до ТОВ "ТСК Фундамент" є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами, тому в позові про визнання правочинів недійсними необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в цій частині позовних вимог не підлягають задоволенню і вимоги позивача про витребування у ТОВ "ТСК Фундамент" транспортних засобів та зобов'язання вчинити певні дії щодо них.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 17 грудня 2014 року відстрочено ТОВ "ПАКО" сплату судового збору до винесення рішення суду по суті заявлених позовних вимог. На підставі статті 49 ГПК України судові витрати повністю покладаються на позивача, тому з позивача необхідно стягнути за подання даного позову в доход Державного бюджету України судовий збір в сумі 16 277 грн. 97 коп., виходячи з того, що позовні вимоги містять дві вимоги немайнового характеру, які окремо оплачуються судовим збором в сумі 1218 грн. кожна, та вимога майнового характеру підлягає оплаті судовим збором в сумі 13841 грн. 97 коп., що складає 2% від вартості майна, що витребовувалося.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову до обох відповідачів відмовити повністю.

Стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю "ПАКО" (юридична адреса: 18006, м. Черкаси, вул. Добровольського, 3, поштова адреса: 18001, м. Черкаси, а/с 707, ідентифікаційний код 32444910) в доход Державного бюджету України 16 277 грн. 97 коп. (шістнадцять тисяч двісті сімдесят сім гривень 97 копійок) судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 11.02.2015.

Суддя А.Д. Пащенко