ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р.Справа № 922/365/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши справу

за позовом Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів, м. Шостка Сумської області
до Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря", м. Рубіжне Луганської області
про стягнення 2675,07 грн.
за участю представників:

позивача - Кузьменко Т.О., довіреність від 12.01.2015 року

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів, м. Шостка Сумської області (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря", м. Рубіжне Луганської області про стягнення 2675,07 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи (науково-технічної продукції) на загальну суму 2000,00 грн., які з боку відповідача залишились не сплаченими, з урахуванням чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість за виконані роботи в розмірі 2000,00 грн., індекс інфляції в розмірі 500,00 грн. та 3 % річних 175,07 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22 січня 2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі № 922/365/15 та призначено її розгляд у відкритому судовому засіданні на 10 лютого 2015 року о 10:20.

06.02.2015 року та 09.02.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. №№ 145, 154) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

10.02.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло клопотання про долучення письмових доказів (вх. № 5218) з додатковими документами, які досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

10.02.2015 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло обґрунтування позовних вимог (вх. № 5216), яке досліджено та долучено судом до матеріалів справи.

Позивач в призначене судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач в призначене судове засідання не з'явився.

За висновками суду, в матеріалах господарської справи № 922/365/15 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані докази, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, судом встановлено наступне.

В рамках супроводження "Технологічного регламенту виробництва промислових вибухових речовин" РТ 215-064-07 (а.с. 25-30), затвердженого 12.12.2007 року директором ДП "Хімічний завод "Південний", та погодженого 12.12.2007 року директором Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів, згідно з Листом ДП "Хімічний завод "Південний" (а.с. 31), правонаступником якого є Рубіжнянський казенний хімічний завод "Зоря" від 14.12.2011р. № 215-4514 "Про внесення змін до технологічного регламенту виробництва промислових вибухових речовин РТ 215-064-07" позивачем розглянуто та погоджено Оповіщення №5 "Про зміни технологічного регламенту виробництва промислових вибухових речовин РТ 215-064-07" (а.с. 32), про що свідчить наявний в матеріалах справи Лист від 26.12.201 1р. за вих. №2580к/ООПБ (а.с. 34).

На підставі вищенаведеного, 27.12.2011 року позивачем (виконавцем робіт) були проведені відповідачу (замовнику робіт) роботи по узгодженню оповіщення № 5 від 27.12.2011 року на загальну суму 2000,00 грн., на підставі чого, між сторонами було складно та підписано відповідний Акт № 288 здачі-приймання науково-технічної продукції на суму 2000,00 грн. (а.с. 36).

Позивачем, супровідним листом від 28.12.2011р. №2618к/ДО на адресу відповідача був направлений відповідний Рахунок на оплату виконаних робіт № 240 від 26.12.2011р. на суму 2000,00 грн.

Позивач звернувся з даним позовом до господарського суду, в якому наголошував, що станом на 01.01.2015р. виконані позивачем роботи, які прийняті відповідачем без будь - яких зауважень з боку останнього залишились не сплаченими, на підставі чого, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка склала 2000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору, керуючись ст.ст. 5, 6 Господарського процесуального кодексу України, 28.02.2013р. за вих. № 476к/юр, 21.03.2014р. за вих. №672 к/юр, позивачем на адресу відповідача направлено Претензії про оплату робіт по "Узгодженню оповіщення № 5 про зміни технологічного регламенту виробництва промислових вибухових речовин РТ 215-064-07" згідно з Актом №288 від 27.12.2011р. на загальну суму 2000,00 грн. (а.с. 38-42).

Проте відповідач відповідні на вищенаведені Претензії позивачу не надав та суму боргу в добровільному порядку не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за виконані роботи у розмірі 2000,00 грн.

Відповідач під час розгляду справи надав до матеріалів справи відзив, в якому наявну перед позивачем заборгованість за виконані роботи в розмірі 2000,00 грн. визнав та просив суд зменшити на 50 % суму штрафних санкції, з посиланням на ч. 3 ст. 83 ГПК України.

Таким чином, на момент прийняття рішення в матеріалах справи № 922/265/15 відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в розмірі 2000,00 грн. в добровільному порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, суд вважає, що заявлені Державним науково-дослідним інститутом хімічних продуктів позовні вимоги в частині заявлених до стягнення 2000,00 грн. заборгованості за виконані роботи, підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Суд вважає за необхідне зазначити про те, що домовленість сторін щодо виконання робіт відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України, згідно з якими правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Підтвердженням такого волевиявлення є наявність підписаних з боку сторін первинних бухгалтерських документів (видаткових накладних).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з приписами ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Враховуючи вищевикладене, факт отримання виконаних позивачем робіт, про що свідчить підписаний між сторонами Акт № 288 здачі-приймання науково-технічної продукції від 27.12.11р. на суму 2000,00 грн. (а.с. 36) є самостійними підставами для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриману роботу.

За таких підстав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2000,00 грн. підтверджуються наявними матеріалами справи, відповідають вимогам діючого законодавству України, такі, що не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню повністю.

Окрім того, позивач заявив до стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 175,07 грн. та інфляційні нарахування суми заборгованості у розмірі 500,00 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період нарахування й розрахунок 3% річних та інфляційних втрат позивачем визначений вірно згідно з вимогами діючого законодавства, що дає підстави суду задовольнити позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних у розмірі 175,07 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 500,00 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм закону, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення на 50 % суму штрафних санкцій в порядку приписів ч. 3 ст. 83 ГПК України, яке викладено останнім у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що неустойка (штраф, пеня) позивачем до стягнення не заявлено.

При розподілі господарських витрат, суд керується приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1827,00 грн. за майновий характер спору в даному разі покладаються на відповідача, з вини якого виник даний спір, який доведено до суду.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Рубіжнянського казенного хімічного заводу "Зоря" (93001, Луганська область, м. Рубіжне, вул. Заводська, буд. 1, ) на користь Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Леніна, 59, ) - 2000,00 грн. заборгованості; 175,07 грн. 3 % річних; 500,00 грн. індексу інфляції; 1827,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 14.02.2015 р.

Суддя Є.М. Жиляєв