ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р.Справа № 922/5862/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків;
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецагродар", с. Велика Бабка;
про стягнення 57.662,16 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність від 03.11.2014 р.;

відповідача - Гаврилова Л.О., довіреність від 20.01.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 16.12.2014 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СПЕЦАГРОДАР" про стягнення заборгованості у сумі 57.662,16 грн., яка складається з: заборгованості за договором поставки - 44.499,00 грн., 2.985,70 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 8.721,80 грн. - втрати від інфляції; проценти за користування коштами - 1.455,66 грн.

В обґрунтування позову вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором поставки засобів захисту рослин від 16.04.2013 р. № 16/04, а саме в порушення п.3.2. договору, своєчасно та в повному обсязі не сплатив вартість товару поставленого за видатковою накладною № РН-0000008 від 28.05.2013 р. в сумі 44.499,00 грн., у зв'язку з чим, окрім суми основного боргу, відповідачу нараховані за період з 31.10.2013 р. по 02.12.2014 р. інфляційні втрати і три проценти річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та за період з 31.10.2013 р. по 30.04.2014 р. пеня на підставі п.5.2. договору; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 526, 530, 610, 625 ЦК України, ст. 232 ГК України.

В судовому засіданні 12.02.2015 р. оголошено перерву до 10 год. 45 хв. 17.02.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 17.02.2015 р. позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, з підстав вказаних у позовній заяві, звернувся з клопотанням про долучення до матеріалів справи пояснень від 17.02.2015 р. за вх. № 6444 та вх. № 6230. Зокрема, у поясненнях поданих за вх. № 6444 позивач вказує, що у прохальній частині позовної заяви у даній справі він помилково просить суд стягнути заборгованість солідарно, у зв"язку з чим просить суд стягнути заборгованість з ТОВ "Спецагродар".

Разом з тим, оскільки вказані пояснення подані без дотримання норм ч. 4 ст. 22 ГПК України, суд долучає їх до матеріалів справи, не приймаючи такі в якості заяви про зміну предмету позову.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.02.2015 р. підтримав клопотання про зупинення провадження у справі від 12.02.2015 р. (вх. № 5720), у якому просить суд зупинити провадження у справі № 922/5862/14 до вирішення по суті справи № 922/800/15 за позовом ТОВ "Спеагродар" до ФОП ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поставки засобів захисту рослин № 16/04 від 16.04.2013 р., укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Спецагродар".

Крім того, відповідач у відзиві на позовну заяву від 17.02.2015 р. (вх. № 6434) просить суд застосувати наслідки пропущення позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов"язання у розмірі 2.985,70 грн., а також відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд відмовляє у його задоволенні з огляду на наступне.

Ст. 79 ГПК України передбачає, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі.

Враховуючи те, що господарський суд може самостійно встановити обставини у даній справі, що стосуються предмету спору, а також приймаючи до уваги закінчення строку вирішення спору, встановленого ст. 69 ГПК України, господарський суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі N 922/5862/14 і розглядає справу по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази і таким чином з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд установив наступне.

Між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Спецагродар" (покупець) був укладений договір поставки засобів захисту рослин від 16.04.2013 р. № 16/04 (а.с. 15), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити наступний товар: засоби захисту рослин.

Поставка товару у повному обсязі здійснюється у строк до 30.10.2013 р. включно (п.4.1. договору).

Пунктом 3.2. договору сторони погодили, що форма оплати - перерахування на розрахунковий рахунок не пізніше 30.10.2013 р.

Позивач, на виконання умов договору поставки засобів захисту рослин від 16.04.2013 р. № 16/04, поставив, а відповідач прийняв товар на суму 44.499,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, а саме видатковою накладною № РН-0000008 від 28.05.2013 р. (а.с. 18).

Станом на момент звернення позивачем із даним позовом до суду відповідач, в порушення умов п.3.2. договору, вартість товару не сплатив, у зв"язку з чим заборгованість останнього перед позивачем склала 44.499,00 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, а також нарахування відповідачу, за період з 31.10.2013 р. по 02.12.2014 р., інфляційних втрат і трьох процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та, за період з 31.10.2013 р. по 30.04.2014 р., пені на підставі п.5.2. договору.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають зокрема з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов'язковим для виконання кожної із сторін.

Як встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За таких обставин, враховуючи, що факт отримання спірного товару підтверджується матеріалами справи, не спростований відповідачем у відповідності до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України, докази оплати товару в повному обсязі матеріали справи не містять, - позов про стягнення 44.499,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню.

В силу ч.2 ст.20 ГК України захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання здійснюється, зокрема, шляхом застосування до особи, яка порушила право, штрафних санкцій, а також іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача або підтверджували сплату вартості отриманого товару у строк, встановлений п. 3.2. договору.

Таким чином суд дійшов висновку про те, що позивачем правомірно заявлено до стягнення за період з 31.10.2013 р. по 02.12.2014 р. суму трьох процентів річних та інфляційних у розмірі 1.455,66 грн. та 8.721,80 грн., відповідно.

Перевіривши правильність нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат (розрахунок а.с. 14), суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, відповідає наданому розрахунку, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у разі невиконання будь-якою зі сторін зобов"язань, визначених даним договором, сторона яка не виконала умови договору має виплатити іншій стороні неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від загальної суми заборгованості за кожний день прострочення непоставленого у строк товару, невиконаної оплати.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк, відповідачем дані строки порушені, в зв'язку з чим він повинен нести відповідальність, передбачену умовами договору (п. 5.2.), з врахуванням вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.2 ст.343 Господарського кодексу України, у вигляді сплати пені, що за період з 31.10.2013 р. по 30.04.2014 р. становить 923,52 грн. (розрахунок а.с. 7-8).

Судом встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовну заяву від 17.02.2015 р. (вх. № 6434) просить суд застосувати наслідки пропущення позивачем строку позовної давності щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов"язання у розмірі 2.985,70 грн.

Суд ураховує, що частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Тобто, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано за умовами договору.

При реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання за правилами частини першої статті 223 ГК України застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту першого частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином строк позовної давності для стягнення пені закінчився 31.10.2014 р., в той час як із позовом позивач звернувся 16.12.2014 р.

Враховуючи вищевказане, те, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та те, що відповідач звернувся до суду із такою заявою, - суд відмовляє в задоволенні позову про стягнення 2.985,70 грн. пені.

Крім того, суд відмовляє в позові позивача про солідарне стягнення, оскільки згідно норм ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання, проте у даному разі, за договором поставки засобів захисту рослин від 16.04.2013 р. № 16/04, зобов"язання перед позивачем виникли тільки у відповідача - ТОВ "Спецагродар", а відтак - відсутні підстави для солідарного стягнення.

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву від 17.02.2015 р. про те, що у даному позові в частині стягнення основної заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних слід відмовити жодним доказом не обгрунтовані, як не наведено і правових підстав для такої відмови, а тому відхиляються судом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у даній справі, що складаються з 1.827,00 грн. судового збору, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 5 ст. 261, ч. 4 ст. 267, ст. ст. 509, 625, 627, 628, 629, 692 ЦК України, ст. ст. 33, 34, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецагродар" (код 37525370, 63510, Харківська область, Чугуївський район, с. Велика Бабка, вул. Перемоги, 32, к-3, р/р 2501 у ПАТ "Астра Банк", МФО 380548, ІПН 296) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (код НОМЕР_1, АДРЕСА_1, р/р НОМЕР_2 в ПАТ "УкрСиббанк" МФО 351005) заборгованість у сумі 54676,46 грн., яка складається з: заборгованості за договором поставки - 44499,00 грн., 8721,80 гривень - втрати від інфляції; проценти за користування коштами - 1455,66 гривень; та 1.732,40 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. Відмовити в позові в частині солідарного стягнення.

4. Відмовити в позові про стягнення 2.985,70 грн. пені.

Повне рішення складено 19.02.2015 р.

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/5862/14/