КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"12" лютого 2015 р. Справа №910/14648/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Авдеєва П.В.

Ільєнок Т.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2013 року у справі № 910/14648/13 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Першого заступника прокурора Деснянського району міста

Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

Перший заступник прокурора Деснянського району м. Києва звернувся до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі також - позивач) з позовом про зобов'язання фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 400 кв.м., вартістю 855 816,84 грн., що розташована на Броварському проспекті, 16 у Деснянському районі м. Києва та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.09.2013 року у справі № 910/14648/13 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов'язано фізичну особу-підприємця Ситницького Вадима Івановича звільнити земельну ділянку загальною площею 400 кв.м, за адресою проспект Броварський, 16 у Деснянському районі м. Києва, з кадастровим номером 62:036:044, вартістю 855 816,84 грн., привести вказану земельну ділянку у придатний до використання стан та передати її Київській міській раді. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 1 147,00 грн. (одна тисяча сто сорок сім гривень 00 копійок).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Ситницький Вадим Іванович звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2013 року по справі № 910/14648/13 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити прокуратурі Деснянського району м. Києва в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 року повернуто апеляційну скаргу без розгляду на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

15.04.2014 року до суду першої інстанції від фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича надійшла заява про перегляд рішення господарського суду за нововиявленими обставинами від 24.09.2013 року у справі № 910/14648/13.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.06.2014 року у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича про перегляд рішення господарського суду за нововиявленими обставинами від 24.09.2013 року у справі № 910/14648/13 відмовлено повністю.

11.02.2014 року від фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича повторно надійшла апеляційна скарга, в якій скаржник просить рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2013 року у справі № 910/14648/13 скасувати та прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Перевіривши матеріали справи, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 91 ГПК України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Статтею 93 ГПК України визначено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

З апеляційною скаргою позивач звернувся, згідно штемпелю поштового відділення на конверті 29.01.2015 року, тобто з пропуском строку, встановленого ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

В ст. 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Тобто, виходячи зі змісту ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Згідно з вимогами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 ст. 93 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається скаржнику, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для відновлення строку, про що постановляється ухвала.

Отже, наведена норма пов'язує можливість відновлення процесуального строку з обов'язковою наявністю поважної причини (чи причин) пропуску відповідного строку.

Питання про відновлення пропущеного процесуального строку розглядається судом за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи. При цьому, у заяві повинно міститися обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку, в разі необхідності - з поданням доказів цього за загальними правилами розділу V Господарського процесуального кодексу України.

У кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В обґрунтування пропуску строку на апеляційне оскарження рішення скаржник зазначає, що останній дізнався про ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 року, якою повернуто апеляційну скаргу без розгляду на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України лише 28.01.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник подав заяву про перегляд рішення господарського суду за нововиявленими обставинами від 24.09.2013 року у справі № 910/14648/13 ще 15.04.2014 року.

Ухвалу суду від 15.04.2014 року про призначення заяви до розгляду на 20.05.2014 року отримана скаржником 24.04.2014 року (а.с. 120), ухвалу від 20.05.2014 року про відкладення розгляду справи на 27.05.2014 року отримано скаржником 27.05.2014 року (а.с. 131), ухвалу від 03.06.2014 року про призначення на 23.06.2014 року отримано 11.06.2014 року (а.с. 139).

Тобто скаржник знав про розгляд справи у суді першої інстанції та не позбавлений був права звернутись до суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, зокрема з ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.01.2014 року, якою повернуто апеляційну скаргу без розгляду на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

Однак, скаржник (відповідач, заявник) не з'являвся до суду на призначені засідання та з матеріалами справи не знайомився.

Крім того, останній не позбавлений права звернутись до Київського апеляційного господарського суду з заявою про надання інформації стосовно поданої апеляційної скарги.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що навіть вперше скаржник подав апеляційну скаргу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, скаргу було повернуто на підставі п. 2, 3 ч. 1 ст. 97 ГПК України, а відповідно до частини 4 ст. 97 ГПК України, після усунення обставин, зазначених у пунктах 1, 2 і 3 частини першої статті 97, сторона у справі має право повторно подати апеляційну скаргу, однак ГПК України не передбачено звернення з повторною апеляційною скаргою через рік після повернення та після набрання рішенням законної сили.

Скаржником ані в апеляційній скарзі, ані в самому клопотанні про відновлення строку на подання апеляційної скарги не обґрунтовано поважність причин, які зумовили неможливість подання апеляційної скарги в строк та не надано апеляційному суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували поважність таких причин.

Отже, Київський апеляційний господарський суд зазначає, що строк оскарження обчислюється з дня оголошення місцевим господарським судом рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу, а не з моменту отримання повного тексту рішення чи його перегляду за нововиявленими.

Інших доводів в обґрунтування клопотання про відновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги скаржник не надав, а суд апеляційної інстанції не встановив.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити, що клопотання скаржника не містить обґрунтувань та посилань, які б свідчили про наявність об'єктивно непереборних обставин для подання апеляційної скарги. Також не надано доказів того, що скаржник не мав можливості вчасно здійснити відповідні процесуальні дії, оскільки, можливість вчасного подання апеляційної скарги залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб'єктивний характер, а тому підстав для відновлення пропущеного процесуального строку у даному випадку колегія суддів не вбачає.

Аналогічна позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 18.03.2014 року по справі № 910/8694/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

З урахуванням вище зазначеного, сплачена скаржником сума судового збору згідно з квитанцією № N0B1855758 від 29.01.2015 року, яке додано до матеріалів апеляційної скарги у сумі 700,00 грн., підлягає поверненню.

Керуючись ст. 86, ч. 2 ст. 93 Господарського процесуального Кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

у х в а л и в :

1. Відмовити фізичній особі-підприємцю Ситницькому Вадиму Івановичу у задоволені клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

2. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича на рішення господарського суду міста Києва від 24.09.2013 року у справі № 910/14648/13 та додані до неї документи повернути скаржнику.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця Ситницького Вадима Івановича (07401, Київська область, м. Бровари, вул. Гагарина, 1, кв. 69) 700,00 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № N0B1855758 від 29.01.2015 року.

4. Матеріали справи № 910/14648/13 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді П.В. Авдеєв

Т.В. Ільєнок