ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 р. Справа № 914/4272/14

За позовом: Приватного підприємства фірми «Грин», м. Львів

До відповідача: Спільного українсько-німецького підприємства «Олнова» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Буськ

Про стягнення 770 098, 44 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Гордієнко О.Ю. - представник

від відповідача: не з'явився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Приватного підприємства фірми «Грин» до Спільного українсько-німецького підприємства «Олнова» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 770 098, 44 грн.

Ухвалою суду від 05.12.2014 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 15.12.2014 р.

Причини відкладення розгляду справи було викладено в попередніх ухвалах господарського суду Львівської області.

В судовому засіданні 15.12.2014 року судом було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

09.02.2015 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, якою просить стягнути з відповідача: 452 764,40 грн. - основного боргу; 177304,86 грн. - 27 % річних; 92 665,94 грн. - інфляційних нарахувань; 1 763,24 грн. - пені та 35 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Представник позивача в судовому засіданні 16.02.2014 року позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судові засідання не з'явився, однак на адресу суду подав відзив (вх. 2635/15) в якому зазначає, що при розрахунку позивачем 27 % річних та інфляційних втрат ним не враховано платіжне доручення № 226 від 26.02.2014 року на суму 37 000,00 грн., а також зазначив, що заборгованість перед позивачем складає 381 644,49 грн. та підтверджується оборотно - сальдовою відомістю за 21.01.2015 року і просить лише в даній частині задоволити позовні вимоги.

В судовому засіданні 16.02.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

04 січня 2011 року між Приватним підприємством - фірма «Грин» (надалі Продавець) та Спільним українсько - німецьким підприємством «Олнова» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі Покупець) був укладений договір № 17, згідно умов якого Продавець зобов'язується передати у власність товар, а Покупець прийняти на себе зобов'язання прийняти товар та своєчасно здійснити оплату.

На виконання умов Договору № 17 позивач поставив товар за який відповідач зобов'язувався провести оплату, однак, свої договірні зобов'язання виконав частково заборгувавши позивачу 452 764,40 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 8.3 договору, позивачем нараховані 27 % річних в розмірі 177 304,86 грн., інфляційних втрат в розмірі 92 665,94 грн. Також в процесі розгляду справи зменшено позовні вимоги в частинні стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та заявлено до стягнення пеню у розмірі 1 763,24 грн. Крім цього, просить стягнути з відповідача 35 000,00 грн. витрат на оплату послуг адвоката.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що зменшенні позовні вимоги підлягають до задоволення.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання умов Договору № 17 від 04.01.2011 року, позивач поставив відповідачу товар на загальну вартість 3 699 948,57 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи накладними які підписані та скріплені мокрими печатками сторін.

Відповідно до п. 4.2 Договору, покупець здійснює попередню оплату за товар в сумі, визначеній Продавцем в рахунку, а Продавець має право відпустити товар без попередньої оплати, в тому випадку Покупець зобов'язується здійснити оплату товару на протязі 10 днів з моменту передачі товару.

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, свої договірні зобов'язання відповідач виконав частково, заборгувавши позивачу 452 764,40 грн. за поставлений товар. Відповідач визнає лише частково заборгованість в сумі 381 644,49 грн. обгрунтовуючи це тим, що при розрахунку позивачем 27 % річних та інфляційних втрат ним не враховано платіжне доручення № 226 від 26.02.2014 року на суму 37 000,00 грн., відповідно до чого заборгованість перед позивачем складає 381 644,49 грн. та підтверджується оборотно - сальдовою відомістю за 21.01.2015 року.

Проте заперечення відповідача спростовується позивачем наведеними первинними документами, з яких вбачається, що сума в розмірі 37 000,00 грн. була віднесена позивачем на інший рахунок у зв'язку із зміною призначення платежу, а саме зарахування даної суми безпосередньо до доходів підприємства. Однак, оскільки відповідачем змінено призначення платежу за платіжним дорученням № 226 від 26.02.14 р. на штрафні санкції то суму в розмірі 37 000,00 грн. зараховано в рахунок їх сплати.

Відповідно до вище зазначеного заборгованість відповідача перед позивачем складає 452 764,40 грн. та підлягає до стягнення з відповідача.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Згідно п. 8.3 Договору, Покупець порушивши терміни оплати визначенні п. 4.2 даного договору, при відпуску товарів без попередньої оплати покупець зобов'язується: сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми вартості товару, за який прострочено оплату за кожний день прострочення; сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; сплатити 27 % річних від простроченої суми (нарахований на борг за весь період прострочення).

Відповідно до вище вказаного за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань, позивачем нарахована пеня за період з 17.03.2014 року по 17.09.2014 року в розмірі 38 763,24 грн., однак, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог з тих підстав, що сума в розмірі 37 000,00 грн. зарахована в сплату відповідачем частини пені, позивач просить стягнути 1 763,24 грн. пені з відповідача, які підлягають до стягненню з останнього.

За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 92 665,94 грн. та 27 % річних в розмірі 177 304,86 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 35 000,00 грн. витрат, пов'язаних з наданням юридичної допомоги в зв'язку із розглядом справи в суді.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем (Замовником) та Адвокатським об'єднанням «Правового центру «Професіонал» (Виконавець) 01.06.2014 року було укладено договір № 07/14 про правове обслуговування. Відповідно п. 1.1 договору Виконавець зобов'язувався надати Замовнику правові послуги: підготовка, подача до суду, позову про стягнення заборгованості з СП ТзОВ «Олнова», забезпечення участі адвоката в судовий процес зі сторони Замовника. Згідно з пунктом 3.1 зазначеного вище договору вартість наданих послуг складає 35 000,00 грн. Платіжним дорученням № 5505 від 01.12.2014 року на суму 10 000,00 грн. та квитанцій до прибуткового касового ордера № 24 від 23.12.2014 року на суму 10 000,00 грн., № 29 від 25.12.2014 року на суму 10 000,00 грн., № 30 від 30 грудня 2014 року на сум 5 000,00 грн. позивач оплатив Адвокатському об'єднанню «Правового центру «Професіонал» вартість юридичних послуг на загальну суму 35 000,00 грн. (оригінал в матеріалах справи), які просить стягнути з відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку встановленому Законом України «Про адвокатуру», дія якого поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Поняття особи, котра є адвокатом наводиться в статті 2 Закону України «Про адвокатуру», котра зазначає, що адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України передбачено відшкодування сум, як судових витрат, які були сплачені стороною за отримання послуг адвокатам.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат, крім судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням обставин конкретної справи, зокрема, ціни позову, може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат даної справи. Аналогічною є позиція Вищого арбітражного суду України, відображена в п. 12 Роз'яснення № 02-5/78 від 04.03.1998 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановленні нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявність відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна надавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З огляду на викладене та у зв'язку з не складністю справи, суд вважає, що до відшкодування з відповідача підлягає вартість наданих юридичних послуг у розмірі 15 000,00 грн.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач доказів оплати боргу з пред'явленням платіжних доручень станом на день розгляду справи не подав, а відтак суд вважає, що зменшенні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43, 44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

1. Зменшенні позовні вимоги задоволити.

2. Стягнути з Спільного українсько-німецького підприємства «Олнова» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (80500, Львівська область, м. Буськ, вул. В. Івасюка, 5, ) на користь Приватного підприємства - фірми «Грин» (79034, м. Львів, вул. Навроцького, 4, ) - 452 764,40 грн. - основного боргу, 177 304,86 грн. - 27 % річних, 92 665,94 грн. - інфляційних втрат, 1 763,24 грн. - пені, 15 000,00 грн. - витрат на адвокатські послуги та 14 489,97 грн. - судового збору.

3. В частині стягнення 20 000,00 грн. витрат на адвокатські послуги - відмовити.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 18.02.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.