ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа № 911/5469/14

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро Лтд», м. Одеса
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс», Київська обл., с. Трипілля
про стягнення 24 010,79 грн.,
за участю представників:

позивача:Гречаник Ю.В., довіреність №01/01/15 від 01.01.2015 року;
відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро Лтд» (позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» (відповідача) про стягнення 20 400,00 грн. основного боргу, 1 758,31 грн. пені, 303,60 грн. 3% річних, 1 631,56 грн. інфляційної складової боргу, а загалом 24 010,79 грн. у зв'язку з невиконанням останнім зобов'язань з оплати поставленого товару за договором поставки №320/6 від 01.08.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 22.12.2014 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 15.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.01.2015 року розгляд справи було відкладено на 29.01.2014 року.

Через відділ діловодства господарського суду Київської області 29.01.2015 року від відповідача надійшов відзив у якому проти позову заперечував та просив суд надати сторонам час для мирного врегулювання спору.

У судовому засіданні 29.01.2015 року оголошувалася перерва до 12.02.2015 року.

Через канцелярію суду 12.02.2015 року відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з перебуванням представника відповідача у судовому засіданні у Київському апеляційному господарському судді.

Оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, і враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання 12.02.2015 року не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15 березня 2010 року №01-08/140 «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві.

Згідно з пп. 3.9.2 п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.08.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро ЛТД» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» (покупець) було укладено договір поставки №320/6 сільськогосподарської техніки на умовах розстрочки платежу, за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю сільськогосподарську техніку партіями, у кількості, комплектності, асортименті та за ціною, які вказуються у специфікації (додаток №1 до договору), а покупець зобов'язується сплатити за товар грошову суму та прийняти його на умовах договору.

На підставі укладеного договору №320/6 від 01.08.2014 року було укладено додаткову угоду у вигляді додатку №2 до договору поставки №320/6 від 01.08.2014 року.

Відповідно до п. 1 додатку №2, сторони домовились про поставку товару на суму 20 400,00 грн. Ціна та комплексність товару, визначена у специфікації, яка викладена у п. 2 додатку №2.

Згідно п. 2 додатку №2 визначено, найменування товару - сівалка висіву дрібнонасінних культур МС-6, кількість товару - 1 штука, загальна вартість товару - 20 400,00 грн.

Згідно п. 3 додатку №2, покупець повинен здійснити оплату 100%, що становить 20 400,00 грн. в день поставки товару постачальником, днем поставки слід вважати 15.08.2014 року.

Цей додаток набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та є невід'ємною частиною договору №320/6 від 01.08.2014 року (п. 5 додатку №2).

На виконання умов договору та додатку №2 до договору поставки постачальник поставив покупцю зазначений в п. 2 додатку №2 товар на два дня раніше - 13 серпня 2014 року, що підтверджується видатковою накладною №437/6 від 13.08.2014 року.

Отже, позивач виконав взяті на себе зобов'язання з продажу товару за договором, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість у сумі 20 400,00 грн.

Доказів сплати відповідачем зазначеної суми боргу суду не надано.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 20 400,00 грн. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого товару за договором, вимога позивача про стягнення відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України підлягає стягненню частково в розмірі 206,24 грн., які нараховані судом відповідно до вимог закону та умов договору, в іншій частині вимоги про стягнення відсотків річних слід відмовити.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних за несвоєчасну оплату товару в позові слід відмовити.

На підставі ст. 625 ЦК України з позивача підлягає стягненню 1 631,56 грн. інфляційних витрат, які нараховані позивачем відповідно до вимог закону та умов договору.

Крім суми боргу, позивачем нарахована пеня за несвоєчасну сплату вартості поставленого товару в розмірі 1 758,31 грн. (за період з 15.08.2014 року по 15.12.2014 року).

Відповідно до п. 5.2 договору, за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення оплати.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Враховуючи вищевикладені норми закону та умови договору, позивачем у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати товару нарахована 1 758,31грн. пені відповідно до наданого розрахунку, який відповідає вимогам закону.

Таким чином, позов про стягнення пені в розмірі 1 758,31 грн., яка нарахована позивачем відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати товару за вказаним договором на підставі ст. 230 ГК України є обґрунтованим, і тому підлягає задоволенню.

Судовий збір у розмірі 1 825,88 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трипілля Агро Плюс» (08722, Київська обл., Обухівський район, с. Трипілля, вул. Дружби, 6, код 36349093) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес-Агро Лтд» (65013, м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 253, код 31427962) 20 400 (двадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп. основного боргу, 1 758 (одну тисячу сімсот п'ятдесят вісім) грн. 31 коп. пені, 1 631 (одну тисячу шістсот тридцять одну тисячу) грн. 56 коп. інфляційних витрат, 206 (двісті шість) грн. 24 коп. 3% річних, 1 825 (одну тисячу вісімсот двадцять п'ять) грн. 88 коп. судового збору.

В іншій частині в позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу видати накази.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено: 14.02.2015 р.

Суддя Т.Д. Лилак