РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.01.2015Справа №910/24559/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Севастопольмарінсервіс»
до Міністерства оборони України.
за участю Військового прокурора Київського гарнізону Центрального регіону України
про стягнення 662529,90 грн.
Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:
від позивача Севериненко В.А. (представник за довіреністю);
від відповідача Тодерян В.М. (представник за довіреністю);
від прокуратури не з`явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Севастопольмарінсервіс» (далі Позивач) до Міністерства оборони України (далі Відповідач) про стягнення 630011,70 грн. збитків.
Поданою 12.01.2015 заявою до участі у справі відповідно до ст. 29 ГПК України вступив Військовий прокурор Київського гарнізону Центрального регіону України.
Заявою від 26.01.2015 Позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з Відповідача 662529,90 грн. збитків. Судом заява прийнята до розгляду, тому відповідно до ст. 55 ГПК України має місце нова ціна позову, з якої і підлягає вирішенню спір.
Позовні вимоги мотивовані тим, що придбавши дві квартири та передавши їх за актами прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року Відповідачу, останній Основний договір з Позивачем так і не уклав, проте квартирами розпорядився як своєю власністю роздавши їх військовослужбовцям, які ці квартири приватизували, тому Відповідач просить стягнути з Позивача, як з особи, яка ухилилась від виконання свого обов`язку укласти Основний договір (передати військове майно), вартість переданих Позивачем на виконання Попереднього договору квартир, як збитків.
Відповідач проти позову заперечує, оскільки квартир він не отримував, акти прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року підписані від імені Відповідача не уповноваженою на це особою, Відповідач ці акти не схвалював, тому не зобов`язаний відшкодовувати їх вартість. Також Відповідач просить застосувати позовну давність до вимог даного спору.
Позивач не погоджується з початком строку перебігу позовної давності, наведеним Відповідачем, а також вказує на її неодноразове переривання та зупинення.
Представник прокуратури вимоги Позивача підтримав, у судове засідання 28.01.2015 з невідомих причин не з`явився.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

04.08.2004 між Відповідачем (Міністерство) в особі директора Департаменту капітального будівництва та управління фондами Міністерства оборони України Веліжанського Сергія Костянтиновича, який діяв на підставі довіреності Міністерства оборони України № 220/1658 від 03.08.2004, з одного боку, та Позивачем (Товариство) в особі директора Кліменко Вадима Вадимовича, діючого на підставі Статуту, з іншого боку, було укладено Попередній договір № 03104, за умовами якого сторони приймають на себе зобов`язання, у строк встановлений п. 5.3 цього договору, укласти між собою відповідний договір міни нерухомого військового майна на квартири (житло) дія військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей (Основний договір), на умовах, визначених Попереднім договором.
Сторони погодили (розділ 2 Попереднього договору), що за Основним договором Міністерство мас передати у власність Товариству перелічене в Попередньому договорі нерухоме військове майно, а Товариство натомість має передати у власність держави, в оперативне управління Міністерства квартири (житло) для військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей - квартири, умови визначення характеристик, параметрів, кількості тощо, яких встановлені у Попередньому договорі.
Розділом 3 Попереднього договору сторони погодили порядок (процедуру) укладення Основного договору, та які кожні зі сторін дії має вчинити, що передують його укладенню, а у розділі 5 цього договору (строк укладання та виконання Основного договору) погодили, що всі дії та заходи, перелічені у п. 3.1, 3.2 та 3.3, цього Договору мають бути здійснені Сторонами до моменту укладання Основного договору, та сторони зобов`язуються укласти Основний договір на протязі 2х тижнів з останнього дня здійснення однієї із Сторін зобов`язань, передбачених п. 3.1.1 та п. 3.2.1 Попереднього договору. Для укладання Основного договору Товариство зобов`язується направити Міністерству відповідний проект Основного договору не пізніше строку визначеного у п. 5.1 цього Договору.
У розділі 4 Попереднього договору сторони погодили, що виконання Основного договору здійснюється Сторонами шляхом передачі Міністерством Нерухомості у власність Товариства, та відповідно, передачі Товариством, Квартир у державну власність та в оперативне управлінню Міністерства, з оформленням при ньому відповідних актів приймання-передачі.
Товариство має право розпочати передачу Квартир після підписання цього Договору, з оформленням при цьому відповідних актів приймання-передачі, та разом з цим Товариство набуває право власності на Нерухомість, а Квартири стають власністю держали, з моменту державної реєстрації Основного договору відповідно до вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України.
Позовні вимоги про стягнення з Відповідача (Міністерства) збитків у вигляді 662529,90 грн. вартості квартир, Позивач обґрунтовує тим, що придбавши дві квартири у м. Очаків, Миколаївської області (копії договорів купівлі-продажу від 2004 року залучені до справи) та передавши їх за актами прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року Відповідачу, останній Основний договір з Позивачем так і не уклав, проте квартирами розпорядився як своєю власністю роздавши їх військовослужбовцям, які ці квартири приватизували, тому Відповідач просить стягнути з Позивача, як з особи, яка ухилилась від виконання свого обов`язку укласти Основний договір (передати військове майно), вартість переданих Позивачем на виконання Попереднього договору квартир, як збитків.
Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. При цьому, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ст. 182 ГК України, за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні.
Доказів здійснення сторонами зобов`язань, передбачених п. 3.1.1 та п. 3.2.1 Попереднього договору відповідно кожною з зобов`язаних сторін, та після виконання яких сторони зобов`язалися укласти Основний договір на протязі 2х тижнів, матеріали справи не містять, так само як не містять доказів направлення проекту Основного договору в Міністерство, а отже Попередній договір припинив свою дію в силу закону (ст. 182 ГК України).
Протиправного ухилення Відповідача від укладення Основного договору, а отже його обов`язку відшкодувати завдані цим збитки, матеріали справи не місять.
Також Позивачем не доведено перед судом факту розірвання або визнаним недійсним Попереднього договору, та отже виникнення у сторін обов`язку відшкодувати безпідставно збережене за правочином.
При цьому, Позивачем не доведено передання квартир за актами прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року державі Україна в особі Відповідача, оскільки не доведено, що особа, яка підписала вищевказані акти (командир військової частини НОМЕР_1 ) був уповноважений відповідною довіреністю від імені Міністерства оборони України приймати ці квартири в державну власність, а за посадою таких повноважень командиру військової частини не надано. Позивачем протилежного доведено не було.
Відповідачем уповноваження командира військової частини НОМЕР_1 на підписання актів заперечується, та доказів прийняття вищевказаних двох квартир до державної власності в особі Міністерства оборони України матеріали справи не містять, та натомість з наданих довідок квартирно-експлуатаційним управлінням ЗСУ та департаментом фінансів МОУ вбачається, що акти прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року до них не надходили та ними не реєструвались.
При цьому, у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (ч. 3 ст. 92 ЦК України).
А згідно з приписами ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою.
Доказів схвалення Міністерством оборони України підписання актів прийому-передачі від 12 та 13 серпня 2004 року командиром військової частини НОМЕР_1 матеріали справи не містять, так само Позивачем не доведено перед судом обґрунтованості підстав, з яких він не перевірив наявність у командира військової частини НОМЕР_1 повноважень на підписання актів та був упевнений, що вони в наявності, зокрема з огляду, що Попередній договір було підписано іншою особою від імені Міністерства оборони України директором Департаменту капітального будівництва та управління фондами.
Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте Позивачем усупереч даної норми не доведено обґрунтованості зазначених ним обставин як підстави для задоволення позовних вимог, а клопотання в порядку ст. 38 ГПК України про витребування доказів, відсутність яких описана вище судом, Позивачем не заявлялось.
Натоміть заперечення проти позову Відповідача не спростовані Позивачем належними та допустимими в розумінні ст. 34 ГПК України засобами доказування.
Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Позивача.
Клопотання Відповідача про застосування позовної давності залишається судом без розгляду, оскільки за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тоді як в даному випадку порушення Відповідачем прав Позивача останнім не доведено.
Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-35, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд
ВИРІШИВ:
У позові відмовити повністю.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.
Повне рішення складено 11.02.2015
Суддя Сташків Р.Б.