КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. Справа№ 910/15186/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Лобаня О.І.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 18.02.2015

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 (повне рішення складено 25.11.2014)

у справі №910/15186/14 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

до товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна»

про стягнення 147 719,10 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 136 586,97 грн. заборгованості, 9 462,96 грн. інфляційних нарахувань, 1 669,71 грн. 3% річних, 2 954,38 грн. судового збору та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Практікер Україна» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким в позові відмовити повністю.

В своїх доводах апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято із неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, та висновки суду є такими, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до автоматично розподілу справи між суддями, справу №910/15186/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Яковлєв М.Л, судді Куксов В.В., Авдеєв П.В.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 №09-52/44/15 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи у зв'язку з перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/15186/14.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ між суддями, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 №09-52/44/15 апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В.

Ухвалою від 20.01.2015 Київським апеляційним господарським судом прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/15186/14 у судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на підставі ст. 96 Господарського процесуального кодексу України надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу ТОВ «Практікер Україна» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Представник позивача брав участь в судовому засіданні в якому надавав пояснення та заперечував щодо доводів апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу ТОВ «Практікер Україна» залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 - без змін.

Представники відповідача в судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання про розгляд апеляційної скарги, а також приймаючи до уваги те, що ухвалою про призначення справи до розгляду учасників судового процесу було попереджено, що неявка представників сторін без поважних причин у судове засідання не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути справу без участі представників відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (практікер) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (постачальник) укладено договір №096211 купівлі-продажу (національний).

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору умови цього договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між практікер та/або підприємствами для яких компанія практікер виконує закупівельні обов'язки («Асоційовані закупівельні компанії»), з одного боку та постачальником з іншого боку. Постачальник визнає юридичну цінність цих умов шляхом підписання цього договору. Додатково для регулювання відносин за цим договором застосовуються положення законодавства.

Згідно з п. 3.1. договору поставки здійснюються до місця прийняття товарів за рахунок постачальника на умовах DDP (доставлено, мито сплачене).

Пунктом 6.1. договору визначено. що ціни, погоджені сторонами на відповідну дату замовлення, є чинними для всіх поставок, додаткових замовлень та подальших поставок впродовж строку дії договору, крім випадків, коли сторони письмово у явно вираженій погодяться про застосування нових цін. Збільшення ціни, зокрема, внаслідок інфляції, також підлягає окремому погодженню сторонами у вказаній формі.

Пунктом 9.1. договору №096211 сторони погодили, що додатки до цього договору, зокрема, договір про умови та загальні умови поставки та надання послуг вважаються невід'ємними частинами даного договору купівлі-продажу.

Так, 03.08.2012 сторони погодили та підписали загальні умови поставки та надання послуг №096231, які регулюють спеціальні умови поставок товарів практікер постачальником та надання послуг постачальнику з боку практікер на основі договору про умови, укладеного між сторонами, і є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу.

Згідно з п. 5.1. загальних умов строк оплати визначається згідно зі ст. 4 договору про умови і залежно від того, яка з цих подій сталась пізніше, відраховується або з дня передачі товарів за даною угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом практікер.

Відповідно до п. 5.2. загальних умов строк оплати постачальником послуг, наданих практікер, становить 5 днів, починаючи з дати підписання акту прийомки - передачі послуг (за формою, наведеною у додатку 3 до цієї угоди) сторонами. У випадку, якщо постачальник не підпише акт прийомки передачі послуг протягом 5 днів із дати його отримання або протягом цього ж часу не надасть у письмовій формі обґрунтовані заперечення, послуги будуть вважатись наданими практікер повністю та відповідно до умов цієї угоди на дату підписання акту прийомки - передачі послуг практікер.

03.08.2012 між сторонами укладено договір про умови №096221 відповідно до якого він є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу, укладеного між практікер та постачальником (а. с. 17-21).

Пунктом 4.1. договору про умови №096221 сторони погодили строк платежу до 31.12.2011 року - 0 днів, підстава - надходження товарів/рахунку, строк платежу з 01.01.2012 - 80 днів, підстава - надходження товарів/рахунку.

На виконання умов договору №096221 позивач поставив на користь відповідача продукцію на загальну суму 100 006,08 грн., що підтверджується видатковими накладними: №П-0000167 від 14.12.2012 на суму 69 748,37 грн.; №П-00000005 від 18.01.2013 на суму 2 404,26 грн.; №П-00000007 від 23.01.2013 на суму 3 039,48 грн.; №П-00000008 від 23.01.2013 на суму 6 192,94 грн.; №149 від 22.11.2013 на суму 3 972,24 грн.; №12 від 16.02.2014 на суму 2 134,62 грн.; №13 від 16.02.2014 на суму 4 573,20 грн.; №24 від 10.02.2014 на суму 2 652,18 грн.; №31 від 25.02.2014 на суму 1 680,12 грн.; №32 від 25.02.2014 на суму 360,00 грн.; № 33 від 25.02.2014 на суму 1 350,06 грн.

Позивач зазначає, що з урахуванням вартості поверненого товару та наданих відповідачем послуг за просування товару сума заборгованості ТОВ «Практікер Україна» перед ФОП ОСОБА_2 за договором №096221 становить 41 450,04 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 05.11.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» (практікер) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (постачальник) укладено договір №099211 купівлі - продажу (національний).

Згідно з п. 1.1. договору умови цього договору та всіх додатків до нього регулюють ділові відносини між практікер та/або підприємствами для яких компанія практікер виконує закупівельні обов'язки («Асоційовані закупівельні компанії»), з одного боку та постачальником з іншого боку. Постачальник визнає юридичну цінність цих умов шляхом підписання цього договору. Додатково для регулювання відносин за цим договором застосовуються положення законодавства.

Відповідно до п. 3.1. договору поставки здійснюються до місця прийняття товарів за рахунок постачальника на умовах DDP (доставлено, мито сплачене).

Згідно з п. 6.1. договору ціни, погоджені сторонами на відповідну дату замовлення, є чинними для всіх поставок, додаткових замовлень та подальших поставок впродовж строку дії договору, крім випадків, коли сторони письмово у явно вираженій погодяться про застосування нових цін. Збільшення ціни, зокрема, внаслідок інфляції, також підлягає окремому погодженню сторонами у вказаній формі.

Пунктом 9.1. договору №099211 сторони погодили, що додатки до цього договору, зокрема, договір про умови та загальні умови поставки та надання послуг вважаються невід'ємними частинами даного договору купівлі-продажу.

05.11.2012 сторони погодили та підписали загальні умови поставки та надання послуг №099231, які регулюють спеціальні умови поставок товарів практікер постачальником та надання послуг постачальнику з боку практікер на основі договору про умови, укладеного між сторонами, і є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу.

Відповідно до п. 5.1. загальних умов строк оплати визначається згідно зі ст. 4 договору про умови і залежно від того яка з цих подій сталась пізніше, відраховується або з дня передачі товарів за даною угодою, або з дня отримання усіх необхідних документів щодо поставленого товару головним офісом практікер.

Згідно з п. 5.2. загальних умов строк оплати постачальником послуг, наданих практікер, становить 5 днів, починаючи з дати підписання акту прийомки-передачі послуг (за формою, наведеною у додатку 3 до цієї угоди) сторонами. У випадку, якщо постачальник не підпише акт прийомки-передачі послуг протягом 5 днів із дати його отримання або протягом цього ж часу не надасть у письмовій формі обґрунтовані заперечення, послуги будуть вважатись наданими практікер повністю та відповідно до умов цієї угоди на дату підписання акту прийомки - передачі послуг практікер.

05.11.2011 між сторонами укладено договір про умови №099221 відповідно до якого він є невід'ємною частиною договору купівлі-продажу, укладеного між практікер та постачальником

Пунктом 4.1. договору про умови сторони погодили строк платежу до 31.12.2011 року - 0 днів, підстава - надходження товарів/рахунку, строк платежу з 01.01.2012 року - 60 днів, підстава - надходження товарів/рахунку. На виконання умов договору №099221 позивач поставив на користь відповідача продукцію на загальну суму 99 412,84 грн., що підтверджується видатковими накладними: №144 від 07.11.2013 на суму 7 244,40 грн.; №148 від 15.11.2013 на суму 7 173,60 грн.; № 157 від 12.12.2013 на суму 8 197,20 грн.; №1 від 03.01.2014 на суму 5 296,80 грн.; №2 від 03.01.2014 на суму 8 842,80 грн.; №3 від 09.01.2014 на суму 9 171,60 грн.; №10 від 31.01.2014 на суму 11 899,20 грн.; №11 від 31.01.2014 на суму 2 624,40 грн.; №20 від 03.02.2014 на суму 2 793,60 грн.; №21 від 03.02.2014 на суму 376,80 грн.; №22 від 03.02.2014 на суму 760,80 грн.; №39 від 11.03.2014 на суму 342,00 грн.; №40 від 11.03.2014 на суму 376,80 грн.; №41 від 11.03.2014 на суму 6 024,00 грн.; №42 від 11.03.2014 на суму 153,60 грн.; №43 від 11.03.2014 на суму 7 180,80 грн.; №46 від 11.03.2014 на суму 4 366,80 грн.; №47 від 17.03.2014 на суму 4 033,20 грн.; №48 від 17.03.2014 на суму 783,60 грн.; №61 від 23.04.2014 на суму 4 491,60 грн.; №62 від 23.04.2014 на суму 7 279,20 грн.

Позивач зазначає, що з урахуванням вартості наданих відповідачем послуг за просування товару сума заборгованості ТОВ «Практікер Україна» перед ФОП ОСОБА_2 за договором №099221 становить 95 136,93 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями та листами про сплату заборгованості за поставлений товар.

Крім того, у травні 2014 року, відповідно до п. 10.1. договору №096211 від 03.08.2012 та п. 10.1. договору №099211 05.11.2012, ФОП ОСОБА_2 звернулась до ТОВ «Практікер Україна» з повідомленнями про розірвання вказаних договорів та з проханням погасити заборгованість за поставлений товар.

Однак, згідно із твердженнями позивача, взяті на себе зобов'язання за договором відповідач не виконав, у зв'язку з чим, у липні 2014 року ФОП ОСОБА_2 звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Практікер Україна» про стягнення 147 719,10 грн., з них: 136 586,97 грн. основного боргу, 9 462,96 грн. інфляційних нарахувань та 1 669,17 грн. 3% річних.

При прийнятті оскаржуваного рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 136 586,97 грн. основного боргу, 9 462,96 грн. інфляційних нарахувань та 1 669,17 грн. 3% річних є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655, 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару виконав належним чином, що підтверджується копіями видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи, зауважень щодо отриманого товару від відповідача не надходило, однак, відповідач не здійснив у повному обсязі оплату за товар у визначені договорами №096221 та №099221 строк.

Щодо посилань скаржника, що позивачем не доведено факт поставки товарів в їх кількості та вартості, та те, що видаткові накладні оформлені з порушенням вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Позивачем суду апеляційної інстанції надано повідомлення, які були направлені ТОВ «Практікер Україна» на адресу позивача, в яких містяться зразки печаток та штампів, якими матеріально-відповідальні особи уповноважені приймати цінності, завіряють на супровідних документах свій підпис про одержання цінностей.

Тобто, формат підпису, який підтверджує отримання товарів визначений самим відповідачем.

Також факт отримання товару підтверджується актами прийомки-передачі послуг. На вказаних актах від імені відповідача здійснено підпис аналітиком відділу закупівель Аксьоновою О.І. і скріплено печаткою.

З огляду на вищенаведене, дослідивши видаткові накладні, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що підписання покупцем видаткових накладних, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

ТОВ «Практікер Україна» не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати поставленого позивачем товару, в розумінні ст. ст. 33, 34 ГПК України, а тому місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за отриманий ним товар в розмірі 136 586,97 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, 25.11.2014 відповідач звернувся до позивача із заявами №786 та №782 про припинення зобов'язань шляхом зарахування зустрічних вимог.

Відповідно до заяви №786, станом на 01.09.2014 відповідач визнає заборгованість перед позивачем за поставлений товар за договором №099211 на загальну суму 95 129,69 грн.

Відповідно до заяви №782, станом на 01.09.2014 відповідач визнає заборгованість перед позивачем за поставлений товар за договором №096211 на загальну суму 16 508,38 грн.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку з оплати поставленого товару не виконав, прострочивши виконання грошового зобов'язання, позивач здійснив розрахунок інфляційних нарахувань у розмірі 5 954,38 грн. і 3% річних в розмірі 681,06 грн. за прострочення виконання зобов'язань за договором №099211 від 05.11.2012, а також 3 508,58 грн. інфляційних нарахувань і 988,11 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов'язань за договором №096211 від 03.08.2012.

Київський апеляційний господарський суд провівши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, дійшов висновку, що розрахунок який здійснено позивачем та перевірено господарським судом міста Києва, є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 9 462,96 грн. інфляційних нарахувань та 1 669,17 грн. 3% річних за час прострочення.

Позивач також заявив про стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката у розмірі 5 000,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 48 ГПК України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

За змістом ч. 3 ст. 48 та ч. 5 ст.49 ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Відповідно до підп. 6.3. п. 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 №7 витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження здійснення витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правової допомоги адвокатом від 04.07.2014, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю НОМЕР_1 від 21.05.2012), ордер серії ЧК №00849 від 04.07.2014, квитанцію про оплату послуг за надання правової допомоги на суму 5 000,00 грн. від 17.07.2014 та акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги адвокатом від 04.07.2014.

З огляду на вищенаведене, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з ТОВ «Практікер Україна» на користь ФОП ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Таким чином, з товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягає стягненню 136 586,97 грн. заборгованості, 9 462,96 грн. інфляційних нарахувань, 1 669,17 грн. 3% річних та 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, колегія не бере їх до уваги, оскільки прийшла висновку про їх необґрунтованість. Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, апелянтом не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» - без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Практікер Україна» на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі №910/15186/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/15186/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.І. Лобань

Р.В. Федорчук