ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

"09" лютого 2015 р.Справа № 15/44

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Семенові О.Є

розглянувши скаргу (вих. № 01-02-54/3142 від 19 листопада 2014 року) про визнання недійсними постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження, в порядку ст. 121-2 ГПК України, по справі

за позовом ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", м. Київ
до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Луганськ
про стягнення коштів
за участю представників:

скаржника (боржника) - Замкова М.О., за дов. № 45 від 25.12.2014 року

представника ДВС України - Фоміна В.І., за дов. № 314/41/1369 від 29.12.2014 року

представника стягувача - не з'явився

за відсутності клопотання фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

16 грудня 2014 року до господарського суду Харківської області від Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (скаржник) надійшла скарга про визнання недійсними постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження (вих. № 01-02-54/3142 від 19 листопада 2014 року). Водночас разом зі скаргою представником скаржника подано заяву про відновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду зі скаргою у порядку ст. 121-2 ГПК України (вих. № 01-02-54/3133 від 17 листопада 2014 року).

Вказаною скаргою Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" просить суд: визнати недійсною постанову ВПВР ДВС України про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 від 24 грудня 2013 року; зобов'язати Державну виконавчу службу України скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 від 24 грудня 2013 року та винести постанову про закінчення виконавчого провадження, у мотивувальній частині якої щодо факту припинення грошового зобов'язання зазначити, що припинення зобов'язання боржника перед стягувачем за наказом господарського суду Луганської області від 23 квітня 2010 року № 15/44 відбулося шляхом списання всієї суми заборгованості та штрафних санкції, у тому числі за наказом господарського суду Луганської області від 23 квітня 2010 року № 15/44 відповідно до Протоколу № 2 від 06 вересня 2011 року, складеного ВАТ "Луганськгаз" на підставі закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" від 12 травня 2011 року № 3319-VI та у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 2011 року № 894 "Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" з посиланням на п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" - списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягає виконанню на підставі виконавчого документа, а також не зазначати у резолютивній частині цієї постанови про виділення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24 грудня 2013 року ВП № 19543808; визнати недійсною постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 24 грудня 2013 року ВП № 19543808 у сумі 4 197 840,62 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 грудня 2014 року задоволено заяву Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" (вих. № 01-02-54/3133 від 17 листопада 2014 року) про відновлення пропущеного процесуального строку на звернення до суду зі скаргою у порядку ст. 121-2 ГПК України, відновлено пропущений строк на подання скарги про визнання недійсними постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження; прийнято до розгляду вище зазначену скаргу та призначено до слухання у судовому засіданні на 26 січня 2015 року.

17 грудня 2014 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду Харківської області, посилаючись на лист Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 01 грудня 2014 року № 07-13-3569, було складено акт про відсутність можливості направити поштову кореспонденцію до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Луганськ. Даний акт міститься в матеріалах справи (арк. спр. 118-123).

При цьому 26 грудня 2014 року на веб-порталі Господарського суду Харківської області розміщено оголошення, до відома Публічного акціонерного товариства газопостачанню та газифікації "Луганськгаз", м. Луганськ, про розгляд даної скарги 26 січня 2015 року об 11:10 год. в приміщенні господарського суду Харківської області (арк. спр. 124).

19 січня 2015 року через канцелярію суду від скаржника надійшло клопотання (вх. № 1531 від 19 січня 2015 року) про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду, а саме: копію рішення Окружного адміністративного суду м. Києва по справі № 826/852/14 від 18 березня 2014 року; копію ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 серпня 2014 року; копію довіреності від 31 грудня 2015 року. Даний пакет документів 20 січня 2015 року судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 26 січня 2015 року з'явилися представники скаржника (боржника), скаргу підтримали повністю та просили суд її задовольнити.

Представник Державної виконавчої служби України в засіданні суду звернувся з усним клопотанням про долучення до матеріалів справи письмових пояснень на скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" по справі № 15/44 про визнання недійсними постанови про стягнення виконавчого збору від 24 грудня 2013 року та постанови про закінчення виконавчого провадження від 24 грудня 2013 року по ВП № 19543808 з додатками. Даний пакет документів судом долучено до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 2706 від 26 січня 2015 року. Проти задоволення скарги заперечив в повному обсязі, оскільки вважає позицію скаржника необґрунтованою.

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (стягувач) свого уповноваженого представника не направив, витребуваних ухвалою суду від 17 грудня 2014 року письмових з приводу поданої скарги не надав, про час, дату та місце розгляду даної скарги повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (арк. спр. 126).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26 січня 2015 року розгляд скарги відкладено на 09 лютого 2015 р.

09 лютого 2015 року від стягувача, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України", до канцелярії суду було надано пояснення щодо скарги, яка розглядається судом. Вказані пояснення зареєстровані в канцелярії суду за вх. № 4857 та долучені судом до матеріалів справи. В своїх поясненнях стягувач вказує на те, що заборгованість боржника (скаржника за даною скаргою) в силу Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" у порядку, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України № 894 від 08 серпня 2011 р. "Про затвердження Порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" було списано, і, відповідно, грошові вимоги за наказом у справі № 15/44 у стягувача до боржника відсутні. Стягувач також вказує про направлення з його боку до ДВС України заяви про направлення постанови про закінчення виконавчого провадження (заява № 31/10-5626 від 09.12.2013 р.) у якій повідомлялось про відсутність заборгованості в обліку компанії - стягувача.

В судове засідання 09 лютого 2015 року з'явились представник заявника (боржника) та державної виконавчої служби, представник стягувача в засідання суду не з'явився.

Скаржник в засіданні суду звернувся до суду із заявою (вих. № 01-02-54/218 від 06.02.2015 р.) про уточнення заявлених вимог у скарзі та з запереченнями на пояснення ДВС України (вих. № 01-02-54/219 від 06.02.2015 р.). Вказані документи долучено судом до матеріалів справи з подальшою реєстрацією в канцелярії суду за вх. № 4980 та № 4967 відповідно.

Представник ДВС проти прийняття судом до розгляду заяви скаржника (боржника) (вих. № 01-02-54/218 від 06.02.2015 р.) про уточнення заявлених вимог у скарзі не заперечує.

Суд, розглянувши питання щодо прийняття до розгляду заяви про уточнення заявлених вимог (вих. № 01-02-54/218 від 06.02.2015 р.; вх. № 4980 від 09.02.2015 р.), з огляду на те, що вказаною заявою скаржником виключено деякі вимоги, що викладені в прохальній частині скарги скаржника, яка розглядається судом (вих. № 01-02-54/3142 від 19 листопада 2014 року) (у заяві скаржник просить суд визнати недійсною постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 від 24 грудня 2013 року та визнати недійсною постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 р. ВП № 19543808 у сумі 4 197 840,62 грн.), встановивши, що вказана заява за своєю правовою природою є заявою про зменшення вимог, приймаючи до уваги дотримання скаржником загальної процедури щодо відповідної дії (заяву отримано ДВС України, про що свідчить відмітка на заяві від 09.02.2015 р.), суд вважає за можливе прийняти до розгляду заяву скаржника (боржника по справі) про уточнення заявлених вимог (вих. № 01-02-54/218 від 06.02.2015 р.; вх. № 4980 від 09.02.2015 р.); подальший розгляд скарги здійснюється з її врахуванням.

Розглянувши скаргу боржника, вислухавши пояснення його представника та представника ДВС, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне:

Поставною відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби ВП № 19543808 від 21 травня 2010 року відкрито виконавче провадження за наказом господарського суду Луганської області № 15/44 від 23.04.2010 р.

Дане виконавче провадження зупинялось постановою від 11.08.2011 р. на підставі ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" (боржник включений до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості на строк дії процедури погашення заборгованості відповідно до закону "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу").

24.12.2013 р. виконавче провадження ВП № 19543808 було поновлено, і того ж дня, 24.12.2013 р., державним виконавцем було винесено дві постанови: про закінчення виконавчого провадження та про стягнення з боржника виконавчого збору. Вказані постанови (постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.12.2013 р. та постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 р.) є предметом розгляду даної скарги.

Як вбачається з матеріалів, що містяться у даній справі (матеріали виконавчого провадження, надані представником ДВС, арк. спр. 148-177), боржник звернувся до виконавчої служби з листом за вих. № 01-25.1/3147 від 10.12.2013 р. про закінчення виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області № 15/44 від 23.04.2011 р. (арк. спр. 170) у зв'язку з списанням суми заборгованості в силу Закону України "Про деякі питання списання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" № 3319 від 12.05.2011 р. та постанови КМУ "Про затвердження порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" № 894 від 08.08.2011 р. Аналогічне звернення - заява стягувача про направлення постанови про закінчення виконавчого провадження за вих. № 31/10-5626 від 09.12.2013 р., міститься в матеріалах виконавчого провадження (арк. спр. 167).

Судом встановлено, що Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (із змінами і доповненнями, внесеними Законами України від 8 липня 2011 року N 3682-VI, від 22 грудня 2011 року N 4277-VI), який був дійсним станом на час даного виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду № 15/44, визначено, що його (закону) дія поширюється на підприємства незалежно від їхніх форм власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою України, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні підприємства ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз" та ДП "Енергоринок".

На умовах, визначених цим Законом, підлягають списанню: заборгованість за природний газ (у тому числі реструктуризована) підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, у тому числі ліквідованих підприємств, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірніх підприємств ДК "Газ України", ДК "Укртрансгаз", ДК "Укргазвидобування", ДАТ "Чорноморнафтогаз", що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом: заборгованість ДК "Газ України" перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (у тому числі реструктуризована) списується в межах сум, списаних підприємствам, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, і суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, перед ДК "Газ України"; кошти, які надходять суб'єктам господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом, від споживачів на погашення заборгованості за спожитий природний газ, що обліковувалася станом на 1 січня 2010 року, зараховуються на окремий поточний рахунок цих суб'єктів та використовуються ними виключно для виконання інвестиційних програм. Заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Постановою КМУ "Про затвердження порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію" № 894 від 08.08.2011 р. (із змінами і доповненнями внесеними постановою КМУ № 1229 від 30.11.2011 р.) затверджено порядок списання заборгованості за природний газ та електричну енергію.

Вказаним Порядком визначено механізм списання заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ та електричну енергію, зокрема із сплати пені, штрафних та фінансових санкцій, що нараховані на заборгованість за природний газ, а також за кам'яне і буре вугілля, газ нафтопереробки, нафтопродукти і природний газ підприємств, що виробляють електричну енергію, перед Держрезервом, яку реструктуризовано відповідно до рішень Кабінету Міністрів України, відповідно до Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (далі - заборгованість). Дія цього Порядку поширюється на підприємства незалежно від форми власності, що виробляють, транспортують і постачають теплову та електричну енергію, надають послуги з диспетчерського управління об'єднаною енергетичною системою, суб'єктів господарювання, що здійснюють постачання природного газу та електричної енергії за регульованим тарифом, Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" та її дочірні компанії "Газ України", "Укртрансгаз", "Укргазвидобування", а також державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" і державне підприємство "Енергоринок" (далі - учасники процедури списання).

Обсяг заборгованості (у тому числі реструктуризованої) за природний газ визначається з урахуванням вимог законодавства з питань інвентаризації основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, документів та розрахунків і списується: учасниками процедури списання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом або виробляють, транспортують і постачають теплову енергію, перед дочірньою компанією "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі - компанія "Газ України") - у сумах, що обліковуються в бухгалтерському обліку таких учасників; компанією "Газ України" - у сумах, що обліковуються в її бухгалтерському обліку, включаючи заборгованість ліквідованих підприємств, що виробляють, транспортують і постачають теплову енергію.

Для списання заборгованості кожен учасник процедури списання утворює комісію з питань списання заборгованості, до складу якої обов'язково входить керівник такого учасника як голова комісії та головний бухгалтер і яка визначає обсяг заборгованості, що підлягає списанню, у розрізі контрагентів. Списання заборгованості проводиться на підставі протоколів зазначеної комісії, затверджених її головою. Датою списання заборгованості є дата затвердження протоколу.

Скаржником (боржником у справі) 06 вересня 2011 р. складено протокол № 2 засідання комісії з питань списання заборгованості на підставі Закону України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (арк. спр. 46) згідно якого списано заборгованість перед ДК "Газ України" за договорами за природний газ для населення у сумі 116 588 083,33 грн.

В матеріалах справи також наявна інформація (додаток до наказу НАК "Нафтогаз України" від 22.12.2011 р. № 510) про результати засідання комісії щодо списання безнадійної заборгованості в розрізі дебіторів та кредиторів протягом звітного періоду станом на 31.12.2011 р. ПАТ "Луганськгаз" (арк. спр. 66) в якій (п. 8 інформації - договір, що був предметом розгляду по справі за якою подано скаргу на дії ДВС) кошти у розмірі 116 588 083,33 грн. за договором № 14/04-944 від 05.10.2004 р. на підставі Закону України № 3319 від 12.05.2011 р. списано.

03.03.2014 р. між скаржником (боржником у справі) та стягувачем (позивач у справі) проведено завіряння розрахунків, про що складено відповідний акт звіряння, у якому заборгованість за договором № 14/04-944 від 05.10.2004 р. не обліковується.

За змістом статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження" визначені підстави закінчення виконавчого провадження. Вказана стаття носить імперативний характер, розширеному тлумаченню не підлягає. Пунктом 14 вказаної статті визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

При винесенні постанови від 24.12.2013 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 державним виконавцем, всупереч вище вказаним нормам закону та поданим учасниками виконавчого провадження документам, винесено спірну постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 вказаної статті Закону (відсутність заборгованості - фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) з виконання наказу господарського суду Луганської області № 15/44 від 23.04.2010 р.; виділено в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору ВП № 19543808 від 24.12.2013 р. Ухвалюючи постанову від 24.12.2013 р. про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 державним виконавцем також не було враховано норми статті 28 Закону України "Про виконавче провадження", згідно яких у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11, 12, 13 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стяг нуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (по вернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення ви конавчого збору в окреме провадження. В даному випадку виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 14 статті 49 Закону.

Наведені обставини - невірне застосування норми закону, свідчить про порушення положень Закону України "Про виконавче провадження", а також про наявність недоліків у діяльності державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України, що виразилась у прийнятті неправомірного акту під час виконавчого провадження з виконання наказу суду № 15/44 від 23.04.2010 р. (постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 від 24.12.2013 р.).

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 13 Закону України "Про державну виконавчу службу", частиною третьою статті 6, частиною першою статті 12, статтею 82 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до статті 13 Закону України "Про державну виконавчу службу" дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені до вищестоящої посадової особи або до суду у порядку, встановленому законом. Незважаючи на те, що в цій статті не зазначено можливість оскарження рішення державного виконавця, іншими статтями цього Закону та інших законодавчими актами передбачено можливість оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця. Так, згідно з частиною третьою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до частини першої статті 12 цього Закону сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб ДВС предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС.

Водночас, залежно від особи заявника, оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби може здійснюватися в адміністративному та/або судовому порядку.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ.

Скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС під час виконання судових рішень, ухвалених господарським судом відповідно до ГПК, підлягають розгляду господарськими судами (стаття 121-2 ГПК).

Постановою пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" враховуючи положення статті 121-2 ГПК роз'яснено, що скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає лише місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), незалежно від того, якою саме особою подано скаргу, і в тому ж складі суду. Оскільки прийняття органами ДВС, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає відповідно до статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до зазначених судів (пункт 9.1).

Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму листі № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 р. "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільний справі", пункт 4 листа, зазначив наступне:

"у пункті 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року № 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" надано роз'яснення, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії та рішення про поновлення на роботі. Виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України "Про виконавче провадження" порядку.

В цьому ж пункті постанови пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" з посиланням на пункт 7 частини другої статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" зазначається, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Також зазначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Також постановою пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" розтлумачено, що до юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні (пункт 6 постанови пленум Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" (із змінами, внесеними згідно з постановами Вищого адміністративного суду України від 21 травня 2012 року № 5, від 14 вересня 2012 року № 10)) ".

Аналогічна позиція викладена у Постанові Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" в який зазначено, що за змістом пункту 7 частини другої статті 17 Закону "Про виконавче провадження" постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами. У зв'язку із цим справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до компетенції адміністративних судів.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму ВГС України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Суд, при розгляді скарг на дії органів державної виконавчої служби не може підміняти собою компетенцію цього органу.

Таким чином скарга боржника (скаржника) в частині визнання недійсною постанови відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 від 24.12.2013 р. визнається судом законною та обґрунтованою і, відповідно, підлягає задоволенню.

Щодо вимог скарги в частині визнання незаконною постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 р. ВП № 19543808 суд, з огляду на вищевикладене (постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом), вважає за необхідне провадження у скарзі в цій частині припинити на підставі п. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки скарга в цій частині не підлягає вирішенню в господарських судах України (відповідна скарга має бути подана до суд адміністративної юрисдикції).

Керуючись ст. 22, п. 1 ст. 80, ст.ст. 86, 121-2 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Луганськгаз" про визнання недійсними постанови про стягнення з боржника виконавчого збору та постанови про закінчення виконавчого провадження задовольнити частково.

Визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про закінчення виконавчого провадження ВП № 19543808 від 24.12.2013 р.

По вимогам скарги в частині визнання незаконною постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 24.12.2013 р. ВП № 19543808 провадження по скарзі припинити.

Повний текст ухвали підписано 12 лютого 2015 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 15/44