ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"17" лютого 2015 р.Справа № 921/135/14-г/6
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

при секретарі судового засідання Панчук М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне", с.Заруддя Збаразького району Тернопільської області

до відповідача: Приватного агропромислового підприємства "Добрий самарянин", с.Бутин Збаразького району Тернопільської області

в частині про визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди,

за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Горба В.В., уповноважений, довіреність №1 від 25.11.2013р.

В судовому засіданні учаснику судового процесу роз'яснено його процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 22, 27, 811 Господарського процесуального кодексу України.

Судом в порядку ст. 811 ГПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася у зв'язку з відсутністю відповідних клопотань.

Позивач - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячне", с.Заруддя Збаразького району Тернопільської області, 12.02.2014р. (згідно відтиску штампу вхідної кореспонденції суду №139) звернувся до господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного агропромислового підприємства "Добрий самарянин" с.Бутин Збаразького району Тернопільської області, про визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди майна від 31.12.2010 р., укладеної між ПАП "Добрий самарянин" та співвласниками майнових паїв селянської спілки "Зарудянська" в особі уповноваженого Геленди Ю.В., визнання права власності за ним на майно, визначене в Переліку майна на суму боргів реорганізованої селянської спілки "Зарудянська", затвердженому протоколом загальних зборів співвласників майнових паїв цієї спілки №2 від 07.04.2001 р. та зобов'язати ПАП "Добрий самарянин" повернути це майно СТОВ "Сонячне".

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.07.2014р. позов задоволено частково: визнано за СТОВ "Сонячне" право власності на майно: 1) цистерну 25 м3 - 1 штука; 2) цистерну 10 м3 - 1 штука; 3) цистерну 5 м3 - 8 штук; 4) цистерну автомобільну - 1 штука; 5) кран гаражний ОПГ 1135Д - 1 штука; 6) компресор СО243 - 1 штука; 7) навантажувач ПЕА 1.0 "Карпатець" 60-26 - 1 штука; 8) трактор МТЗ - 80 09020 - 1 штука; 9) зчіплювач СП - 11а - 4 штуки; 10) зчіплювач СП 16 - 3 штуки; 11) скиртосклад ПФ 0,5 П - 1 штука; 12) жатку причіпна ЖВП - 4,9 - 1 штука; 13) плуг ПЛН 5-35 - 1 штука; 14) культиватор КПС 4,2 - 1 штука; 15) культиватор УСМК 5,4 - 1 штука; 16) культиватор КПШ 9,7 - 1 штука; 17) котки ККН 2,8А - 3 штуки; 18) оприскувач ОП-2000 -1 - 1 штука; 19) граблі ГПП6 - 1 штука; 20) кран - балка - 1 штука; 21) причіп 2ПТС4 - 2 штуки; 22) катки 3КВГ1,4 - 6 штук; 23) автомобіль УАЗ 452Д 1990 р.в. 3631 - 1 штука; 24) автомобіль САЗ 3507 1987 р.в. 9101 - 1 штука; 25) автомобіль ЗІЛ 133 ГЯ 1986 р.в. 9449 - 1 штука; 26) автомобіль УАЗ 469 Б 1984 р.в. 6067 - 1 штука; 27) автомобіль ГАЗ АМ 3360 1988 р.в. 0557 - 1 штука; 28) навантажувач ПШП -4А - 1 штука; 29) сівалку бурякову ССТ 12Б - 1 штука; 30) станок стругальний - 1 штука; в задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.10.2014р. рішення господарського суду Тернопільської області від 09.07.2014 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Сонячне" право власності на майно - електрозварювальний апарат, будинок правління (контори), апарат зварювальний САК, апарат автогенний, та зернонавантажувач ЗМ 30, зобов'язання відповідача повернути позивачу вказане майно, та визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011 року до договору оренди майна від 31.12.2010 року скасовано. В цій частині позов задоволено.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014р. рішення господарського суду Тернопільської області від 09 липня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06 жовтня 2014 року у справі за №921/135/14-г/6 в частині визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011 року до договору оренди майна від 31.12.2010 року, укладеної між співвласниками майнових паїв селянської спілки "Зарудянська" та ПАП "Добрий самарянин" скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Згідно проведеного повторного автоматичного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду "Діловодство спеціалізованого суду", справу №921/135/14-г/6 на новий розгляд передано судді Андрусик Н.О.

Ухвалою господарського суду від 19.12.2014р. матеріали справи в частині визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди від 31.12.2010р. прийнято до провадження та призначено судове засідання на 15.01.2015р. з подальшим відкладенням, на підставі ст.77 ГПК України, на 27.01.2015р. та 17.02.2015р, згідно поданих клопотань учасників судового процесу, неявкою представника позивача.

Зокрема, згідно ухвали суду від 15.01.2015р. явку уповноважених представників сторін в судовому засіданні судом визнано обов'язкою з метою отримання в судовому засіданні додаткових пояснень щодо предмету спору.

Позивач витребуваних ухвалами суду від 19.12.2014р., 15.01.2015р. та 27.01.2015р. документів не подав, в судові засідання жодного разу не з'явився; причин неявки суду не повідомив. Про час та місце судових засідань позивача повідомлено належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, що долучені до матеріалів справи.

Між тим, позивачем 13.01.2015р. на адресу господарського суду Тернопільської області надіслано клопотання без номера від 30.12.2014р. (вх.№3340), згідно якого останній посилаючись на приписи п.5 ч.1 ст.80 ГПК України просив суд залишити без розгляду позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне" до Приватного агропромислового підприємства "Добрий самарянин" в частині визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди від 31.12.2010р.

Представник відповідача відзиву на позов не подав. В судових засіданнях позовні вимоги заперечив з підстав, наведених у відзиві, що поданий при первісному розгляду справи, інших заперечень не надав. Клопотання позивача про залишення позову без розгляду відповідач заперечив, посилаючись зокрема на те, що нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено залишення позову без розгляду за клопотанням сторони. Разом з тим, представник відповідача звернув увагу суду на те, що неподання витребуваних ухвалами суду документів, які необхідні для розгляду спору по суті та повторна неявка уповноваженого представника позивача свідчить про зловживання останнім своїми процесуальними правами та призводить до затягування розгляду справи по суті. Просив суд розглянути справу за наявними матеріалами без участі уповноваженого представника позивача, зважаючи на те, що розгляд справи неодноразово відкладався.

Дослідивши подані по справі докази в сукупності, заслухавши в судовому засіданні представника відповідача, господарський суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі п 5 ч.1 ст. 81 ГПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими, не забороненими законом, засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів, позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. (п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

В обґрунтування позовних вимог щодо визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди майна від 31.12.2010р., укладеної між співвласниками майнових паїв селянської спілки "Зарудянська", в особі уповноваженого Галенди Ю.В, та Приватним агропромисловим підприємством "Добрий самарянин", позивачем зазначено, що на підставі спірного правочину відповідачу було передано майно в оренду. Утім, право власності на дане майно перейшло до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне", оскільки було виділено позивачу селянською спілкою "Зарудянська" для погашення кредиторської заборгованості та включено до розподільчого балансу від 07.04.2001р. Крім того, позивачем вказано, що спірна додаткова угода підписана від імені орендодавців не уповноваженою на це особою, а саме Галендою Ю.В., який діяв на підставі протоколу зборів співвласників майнових і земельних паїв від 14.11.2010р. Позивач стверджує, що із змісту даного протоколу повноваження Галенди Ю.В. для підписання спірної угоди не були визначені, а співвласники майнових паїв можуть розпоряджатися лише майном, яке перебуває у їх спільній частковій власності, до переліку якого не може входити майно, що передано селянською спілкою позивачу для погашення кредиторської заборгованості. Тобто, позивач наголошує на тому, що співвласники майнових паїв селянської спілки "Зарудянська" можуть розпоряджатися лише майном, котре увійшло до пайового фонду спілки. Щодо правового обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірний правочин є недійсним в силу положень частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, згідно якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України, зокрема, з тієї підстави, що особа яка вчиняла спірний правочин не мала для цього достатніх повноважень.

Попередніми судовими рішеннями, зокрема, рішенням господарського суду Тернопільської області від 09.07.2014р., постановами Львівського апеляційного господарського суду 06.10.2014р. та Вищого господарського суду від 10.12.2014р., встановлено, що на підставі Указу Президента України №1529/99 від 03.12.1999р. "Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектору економіки" у спосіб, визначений Порядком оформлення правонаступництва за зобов'язаннями реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики №63 від 14.03.2001р., загальними зборами уповноважених членів селянської спілки "Зарудянська" 29.01.2000р. вирішено реорганізувати селянську спілку "Зарудянська" і створити нові форми господарювання на умовах приватної власності на землю і майно; затвердити склад комісії по здійсненню паювання майна та реформуванню селянської спілки; затвердити положення по здійсненню паювання майна та реформуванню селянської спілки; затвердити списки осіб, що мають право на майновий пай; комісії по реформуванню селянської спілки "Зарудянська" виділити майно під кредиторську заборгованість по оплаті праці і обнародувати його.

Також, загальними зборами співвласників майнових паїв селянської спілки "Зарудянська" від 07.04.2001р. затверджено перелік майна селянської спілки "Зарудянська" на дату фактичної реорганізації, в тому числі: майна соціальної сфери; майна, яке не підлягає паюванню; майна на суму боргів реорганізованої спілки "Зарудянська"; майна пайового фонду; розподільчого майна (уточненого).

Згідно розпoдільчого балансу (уточнений) (а.с.65-67, том - 1) селянська спілка "Зарудянська", передала Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю "Сонячне" частку майнових прав та зобов'язань селянської спілки "Зарудянська" та за актом прийому-передачі від 11.04.2001р. спілка передала, а Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Сонячне" прийняло майно на суму боргів реорганізованої спілки.

Довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців станом на 12.02.2013р. серії АБ №871699 підтверджено державну реєстрацію припинення 01.02.2007р. юридичної особи - селянської спілки "Зарудянська" в результаті її ліквідації за рішенням засновників, що не пов'язане з реорганізацією.

Пізніше, 31.12.2010р. між співвласниками майнових паїв селянської спілки "Зарудянська", в особі уповноваженого Галенди Ю.В., як орендодавцем, та ПАП "Добрий самарянин", як орендарем, укладено договір оренди майна, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухомі та рухомі речі, визначені в додатку №1 до цього договору, що в своїй сукупності формують пайовий фонд майна, яке підлягало паюванню між членами селянської спілки "Зарудянська". Майно передано орендарю 31.12.2010р., про що сторонами складено акт приймання-передачі.

24.02.2011р. між співвласниками майнових паїв селянської спілки "Зарудянська" в особі уповноваженого Галенди Ю.В., та ПАП "Добрий Самарянин" укладено додаткову угоду до договору оренди майна від 31.12.2010р., згідно умов якої відповідачу передано в оренду майно, в тому числі й те, на яке позивач просив визнати право власності, оскільки воно включено до переліку майна, що виділялося для погашення кредиторської заборгованості селянської спілки "Зарудянська" та зазначено у розподільчому балансі від 07.04.2001р., а саме: станок свердлильний; електрозварювальний апарат; будинок правління (контори); апарат зварювальний САК; апарат автогенний; зернонавантажувач ЗМ 30; вага РС 30 У АС, що передано ПАП "Добрий самарянин" в оренду відповідно до акту приймання-передачі від 24.02.2011р.

Уповноважений Галенда Ю.В. укладаючи спірну додаткову угоду діяв на підставі протоколу загальних зборів співвласників майнових та земельних паїв селянської спілки "Зарудянська", згідно якого співвласники вирішили уповноважити Галенду Ю.В. для передачі відповідачу в оренду, в тому числі наведене майно.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.12.2014р. справу в частині визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, судом касаційної інстанції звернуто увагу суду на вчинення при новому розгляді справи певних дій: вирішити питання щодо залучення співвласників майнових паїв до участі у справі, так як розгляд позовних вимог позивача про визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди майна від 31.12.2010р. безумовно стосуються прав і обов'язків співвласників майнових паїв, від імені яких угода була підписана Галендою Ю.В.; врахувати, що позивач не був стороною оспорюваної угоди; з'ясувати чи правильно обраний позивачем спосіб захисту в цій частині та з урахуванням вимог ст.12 ГПК України визначити, чи підлягає розгляду в господарських судах спір в частині визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди майна від 31.12.2010р.

Відповідно до ст.11112 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Оскільки розгляд справи починається заново, то сторони користуються правами, передбаченими ст.22 ГПК України, в тому числі права на зміну підстав або предмету позову. Проте, позивач не скористався наданим йому правом на зміну підстав та предмету позову, оскільки жодних клопотань не подано.

Відповідно до змісту пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст.ст.4-3, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В силу ст. 43 ГПК України господарський суд не пов'язаний доводами будь-якої із сторін в процесі, а обов'язок доказування своїх доводів лежить на стороні, яка на них посилається.

Згідно ст.42 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" право кожного члена підприємства на пайовий фонд майна залежить від його трудового внеску. Майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства (п.13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2001р. №177). Список осіб, які мають право на майновий пай, складається комісією з організації вирішення майнових питань і затверджується зборами співвласників.

Особам, які включені до даного списку оформляються свідоцтва про право власності на майновий пай, що реєструються у книзі обліку свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства.

Отже, виходячи із списку осіб, які мають право на майновий пай, відповідно осіб, що отримали свідоцтво про право власності на майновий пай необхідно встановити власників майнових паїв селянської спілки "Зарудянська", та згідно вказівок суду касаційної інстанції, - залучити таких до участі у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 65 ГПК України з метою забезпечення правильного і своєчасного вирішення господарського спору суд витребовує у сторін документи, відомості, висновки, необхідні для правильного вирішення спору. В свою чергу, згідно приписів ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи наведене та з метою виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 10.12.2014р., щодо вирішення питання про залучення до участі у справі в якості відповідачів співвласників майнових паїв селянської спілки, судом зобов'язано позивача надати журнал обліку співвласників майнових паїв селянської спілки "Зарудянська" із зазначенням належних їм часток у спільному майні та паспортних даних таких осіб, оскільки на думку позивача укладаючи з ПАП "Добрий самарянин" спірну додаткову угоду співвласники майнових паїв порушили право власності Сільськогосподарського ТОВ "Сонячне" на спірне майно, адже, як вказано у постанові суду касаційної інстанції, розгляд позовних вимог позивача про визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди майна від 31.12.2010р. безумовно стосуються прав і обов'язків співвласників майнових паїв.

Водночас, в силу положень ч.3 ст.24 ГПК України заміна відповідача у справі можлива лише за згодою позивача.

Ухвалою суду від 15.01.2015р. явку уповноважених представників сторін в судових засіданнях визнано обов'язковою, в тому числі позивача для вирішення питання про залучення до участі у справі співвласників майнових паїв в якості відповідачів у справі.

Разом з тим, позивачем не подано додаткового обґрунтування правовими нормами позовних вимог щодо визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди майна від 31.12.2010р. з урахуванням вказівок, наведених у постанові Вищого господарського суду України від 10.12.2014р.

Так, за змістом частин 1, 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Коло заінтересованих осіб має з'ясовуватися в кожному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом (п.18 Інформаційного листа Вищого господарського суду україни №01-8/2011 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", п.2.10 п.2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", п.6 висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2012р.).

В свою чергу, за загальним правилом статті 217 ЦК України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про визнання недійсною угоди від 24.02.2011р. в цілому, проте його право власності порушується лише окремими її умовами (в частині передачі спірного майна); підстав недійсності інших умов спірного правочину, передбачених законом, з урахуванням постанови касаційної інстанції від 10.12.2014р., не наведено, тому позовні вимоги підлягають додатковому правовому обґрунтуванню позивачем із зазначенням порушених прав укладенням спірної угоди.

У зв'язку з неподанням позивачем витребуваних судом документів та неявкою його уповноваженого представника в судові засідання тричі (15.01.2015р., 27.01.2015р., 17.02.2015р.), існують перешкоди для розгляду даного спору по суті.

Суд підкреслює, що за відсутності будь-яких даних зі сторони позивача про причини неявки його представника у судове засідання, суд вважає їх не поважними. Відповідно до чинного Господарського процесуального кодексу України оцінка поважності причин може бути здійснена виключно на підставі даних позивача. У зв'язку з цим, відсутність будь-яких даних та пояснень зі сторони останнього щодо неявки його представника у судове засідання, про день та час якого він повідомлений належним чином, свідчить про відсутність поважних причин, оскільки висновки суду не можуть ґрунтуватися на власних припущеннях.

Як зазначалося вище, статтею 22 ГПК України визначено обов'язок сторін добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Слід зазначити, що розгляд справи неодноразово відкладався для надання можливості сторонам, зокрема, позивачу, подати витребувані судом документи, які необхідні для розгляду справи по суті та на виконання вказівок Вищого господарського суду України від 10.12.2014р., однак позивач не подав документи та не забезпечив явки представника в судове засідання. Востаннє, розгляд справи було відкладено в межах визначеного ст.69 ГПК України двохмісячного строку (до 18.02.2015р.), на 17.02.2015р.

Між тим, представник позивача в судове засідання повторно не з'явився, вимог суду в частині подання доказів не виконав, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ГПК України (повідомлення про вручення поштових відправлень долучено до матеріалів справи).

Повторне нез'явлення в судове засідання представника позивача, ненадання ним витребуваних судом документів, а також пояснень щодо неможливості їх надання, перешкоджає з'ясуванню дійсних обставин справи, вирішенню спору по суті з урахуванням вимог статті 43 ГПК України.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, наведені вище обставини є підставою для залишення позову без розгляду.

Клопотання позивача про залишення позову без розгляду судом відхиляється, оскільки статтею 81 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав залишення позову без розгляду, серед яких наведена позивачем - за клопотанням без жодних обґрунтувань - не міститься.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі залишення позовної заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям позивача або за його клопотанням).

Зважаючи, що залишення позовної вимоги без розгляду пов'язано, зокрема, із повторним неприбуттям представника позивача у судове засідання без поважних причин, тому підстави для повернення сплаченого позивачем судового збору, відсутні.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. ст. 1, 22, 33, 43, п. 5 ч.1 ст. 81, 86 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Сонячне", с.Заруддя Збаразького району Тернопільської області, про визнання недійсною додаткової угоди від 24.02.2011р. до договору оренди від 31.12.2010р., укладеної між співвласниками майнових паїв селянської спілки "Зарудянська" та Приватним агропромисловим підприємством "Добрий самарянин", с.Бутин Збаразького району Тернопільської області, залишити без розгляду.

Суддя Н.О. Андрусик