номер провадження справи 2/86/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 Справа № 908/4226/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Мойсеєнко Т.В., судді: Алейникова Т.Г., Кагітіна Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", м.Донецьк,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-комерційне товариство "Данко", м. Донецьк,

про стягнення 6791180,16 доларів США

за участю представників:

від позивача - Маркова В.Є., довіреність б/н від 15.10.2014 р.;

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Запорізької області звернулося Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-комерційне товариство "Данко" заборгованості за кредитним договором №27V від 03.10.2007 р. в загальному розмірі 6791180,16 доларів США станом на 02.10.2014 р. (включно), з яких: заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 2914875,00 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 2978620,77 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів в розмірі897684,39 доларів США.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 258, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 629, 614, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 218, 231, 232 Господарського суду України.

Ухвалою господарського суду від 24.10.2014 р. прийнято позов до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/86/14 та призначено розгляд справи на 13.11.2014р.

Ухвалою від 13.11.2014р. відкладено розгляд справи на 11.12.2014р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та невиконанням сторонами вимог суду.

Ухвалою від 11.12.2014р. відкладено розгляд справи на 22.12.2014 р. для призначення колегії суддів.

Розпорядженням голови господарського суду Запорізької області Немченко О.І. №01-04/138/14 від 16.12.2014 р., на підставі ст. 4-6 ГПК України, враховуючи категорію та складність справи, справу № 908/4226/14 передано на колегіальний розгляд суддів у складі трьох суддів господарського суду Запорізької області: головуючий суддя - Мойсеєнко Т.В., судді - Алейникова Т.Г., Кагітіна Л.П.

Ухвалою від 16.12.2014р. колегія суддів прийняла справу до провадження та призначила розгляд справи на 29.01.2015 р.

У зв'язку з хворобою головуючого судді Мойсеєнко Т.В. розгляд справи, призначений на 29.01.2015р., перенесений ухвалою голови суду від 29.01.2015 р. на 16.02.2015 р.

В судовому засіданні 16.02.2015р. був присутній представник позивача, за його заявою фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач не надав відзиву на позов, не направив у судове засідання 16.02.2015р. свого представника, причин неявки не повідомив.

Суд зазначає, що розгляд справи відкладався судом неодноразово.

Про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся ухвалами суду від 24.10.2014 р. та від 13.11.2014р., які надсилались на адресу відповідача, зазначену в позові та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 22.10.2014 р. (вул. Артема, буд. 95, м. Донецьк, 83001).

Ухвала від 24.10.2014 р. повернулась до суду з відміткою поштової установи про невитребування кореспонденції. Ухвала від 13.11.2014 р. до суду не поверталась.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Засоби телефонного зв'язку, які стали відомі суду з відомостей в ЕДР (а.с.96), дзвінки не приймають, про що складено відповідний документ (а.с.111).

Ухвали від 11.12.2014 р. та від 16.12.2014 р. судом не відправлялись відповідачу у зв'язку з тим, що на підставі листа Запорізької дирекції УДДППЗ «Укрпошта» від 03.11.2014р. № 04-16-1551 кореспонденція у м. Донецьк не приймається, про що судом складені акти від 16.12.2014 р.

Ухвала від 29.01.2015 р. також не була відправлена відповідачу у зв'язку з її неприйняттям до пересилання на підставі листа Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта» від 20.01.2015 р. № 04-16-83, про що судом складено акт від 29.01.2015 р.

У зв'язку з цим копії ухвал від 11.12.2014 р. та від 16.12.2014 р. були відправлені на отриману з мережі Інтернет електронну адресу ТОВ НКТ «Данко» (), що підтверджується витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою № 06-05/622 від 16.12.2014 р.

Ухвала від 29.01.2015 р. також була відправлена на дану електронну адресу, що підтверджується витягом з журналу реєстрації вихідної кореспонденції електронною поштою № 06-05/216 від 29.01.2015 р.

Крім того, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» було розміщено оголошення до уваги ТОВ «Науково-комерційне товариство «Данко» з текстом ухвали суду від 29.01.2015 р. про перенесення судового засідання на 16.02.2015 р.

За таких обставин, враховуючи положення ст. 64 ГПК України, суд вважає відповідача таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Статтею 75 ГПК України передбачено, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для прийняття рішення по суті спору і розгляд справи можливий без присутності представника відповідача.

В судовому засіданні 16.02.2015 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

03.10.2007р. Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» (банк) та Акціонерним товариством закритого типу «Донецьке акціонерне науково-комерційне товариство Данко» (позичальник, відповідач) було укладено кредитний договір № 27V.

Пунктом 1.1 цього кредитного договору передбачено, що за умовами даного договору банк зобов'язується видати позичальнику кредит на наступних умовах:

- сума кредиту 2800000,00 (два мільйони вісімсот тисяч) доларів США;

- цільове використання кредиту - поповнення оборотних коштів, крім розміщення кредитних засобів та депозит, формування статутного фонду господарського товариства;

- дата кінцевого повернення кредиту - 01 жовтня 2009 року;

- проценти за користування кредитом по строковій заборгованості в розмірі 11,46% річних;

- проценти за безпідставне користування кредитом за простроченою заборгованістю - 16,46% річних.

У п. 1.2 кредитного договору визначено, що з метою здійснення кредитних операцій банк відкриває наступні рахунки: рахунок для обліку кредиту № 12001 (далі - кредитний рахунок) та рахунок для уплати нарахованих відсотків № 2006 (далі - процентний рахунок).

Відповідно до 3.3.4 кредитного договору банк зобов'язується нараховувати у валюті кредиту проценти за користування кредитом, а також проценти за безпідставне користування кредитом, виходячи зі ставок, вказаних у п. 1.1 договору. В період нарахування процентів включається день видачі кредиту та не включається день повернення.

Нарахування процентів (в тому числі при частковому поверненні кредиту) здійснюється на суму фактично існуючої на кінець операційного дня заборгованості по кредитному рахунку, виходячи з 360 днів у році, щомісячно у 2 етапи:

- 27 числа місяця (якщо 27 число - неробочий день, то в перший робочий день після 27 числа) (далі - день першого нарахування) за період з дня видачі кредиту по день, що передує дню першого нарахування включно, а в подальшому - з першого числа місяця по день, що передує дню першого нарахування, включно;

- в останній робочий день місяця (далі - день другого нарахування) за період з дня першого нарахування або з дня видачі кредиту (якщо кредит виданий в період з 27 числа по останній календарний день місяця) по останній календарний день місяця включно, а в подальшому - з дня першого нарахування по останній календарний день місця включно.

Згідно з п. 3.4.2, 3.4.3 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит в повній сумі у строк, передбачений пунктом 1.1 даного договору, шляхом перерахування на кредитний рахунок № 12001 в ЗАТ «Донгорбанк»; сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом (в тому числі при частковому поверненні кредиту) у валюті кредиту у два етапи:

- проценти, нараховані в день останнього робочого дня поточного місяця включно;

- проценти, нараховані в день другого нарахування, сплачувати до 10 числа (включно) місяця, наступного за місцем нарахування процентів, на процентний рахунок №2006, а також проценти за безпідставне користування кредитом, виходячи із ставок, вказаних у п. 1.1 договору.

У разі продовження строку користування кредитом здійснювати сплату нарахованих процентів в день продовження, при повному поверненні кредиту - в день повернення.

У п. 5.1 кредитного договору сторони погодили, що у випадку несвоєчасної уплати процентів за кредитом позичальник сплачує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,05% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла за період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Пунктом 7.1 кредитного договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання та припиняє свою дію після повного виконання позичальником своїх зобов'язань, що випливають з даного договору.

Додатковою угодою від 28.11.2007 р. до кредитного договору сторони передбачили, що в рамках встановленого ліміту кредитної лінії кредит надається позичальнику траншами на підставі додаткових угод до даного договору, в яких зазначається сума кожного траншу.

Додатковою угодою від 24.04.2008 р. до кредитного договору сторони змінили дату погашення процентів, нарахованих в день першого нарахування згідно з п. 3.4.3 кредитного договору, з останнього робочого дня поточного місяця (30 квітня 2008 року) на 05 травня 2008 року.

Додатковою угодою від 18.06.2008 р. викладено п. 1.1. кредитного договору в наступній редакції:

- сума кредиту - 2915000,00 (два мільйони дев'ятсот п'ятнадцять тисяч) доларів США;

- збільшення кредиту на 115000,00 доларів США з доведенням загальної суми кредиту до 2915000,00 (два мільйони дев'ятсот п'ятнадцять тисяч) доларів США здійснюється строком на 1 місяць з наступним щомісячним переглядом суми кредиту;

- дата остаточного повернення кредиту - 01 жовтня 2009 року;

- проценти за користування кредитом за строковою заборгованістю в розмірі 13,75% річних;

- проценти за безпідставне користування кредитом за простроченою заборгованістю - 18,75% річних.

Згідно з умовами п. 1.1 кредитного договору банк зобов'язується здійснити видачу кредитних коштів (траншу) позичальнику в сумі 22706 (двадцять дві тисячі сімсот шість) доларів США 79 центів.

Згідно з додатковою угодою від 01.07.2008 р. до кредитного договору банк зобов'язується здійснити видачу кредитних коштів (траншу) позичальнику в сумі 5322 (п'ять тисяч триста двадцять дві) долари США 45 центів.

Згідно з додатковою угодою від 07.07.2008 р. до кредитного договору банк зобов'язується здійснити видачу кредитних коштів (траншу) позичальнику в сумі 86000 (вісімдесят шість) тисяч доларів США 00 центів.

Додатковою угодою від 12.08.2008 р. до кредитного договору банк зобов'язався здійснити видачу кредитних коштів (траншу) позичальнику в сумі 970 (дев'ятсот сімдесят) доларів США 76 центів.

Додатковою угодою від 30.09.2008 р. до кредитного договору сторони змінили дату погашення процентів, нарахованих згідно з п. 3.4.3 кредитного договору, 30 вересня 2008 р. до 17 жовтня 2008 р., 10 жовтня 2008 р. до 17 жовтня 2008 р.

Додатковою угодою від 30.10.2008 р. до кредитного договору сторони змінили дату погашення процентів, нарахованих згідно з п. 3.4.3 кредитного договору, на 17 число місяця, наступного за місяцем, в якому були нараховані проценти.

Додатковою угодою від 17.04.2009 р. до кредитного договору у зв'язку із зміною форми власності позичальника його реквізити були викладені в іншій редакції, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-комерційне товариство «Данко», .

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання кредитного договору ЗАТ «Донгорбанк» видав позичальнику кредит в загальній сумі 5830000,00 доларів США, що підтверджується меморіальними ордерами № 157_124 від 03.10.2007р. на суму 2800000,00 доларів США, № 48_3 від 18.06.2008 р. на суму 22706,79 доларів США, №157_113 від 01.07.2008 р. на суму 5322,45 доларів США, № 157_3 від 07.07.2008 р. на суму 86000,00 доларів США, № 142_71 від 12.08.2008 р. на суму 970,76 доларів США, № 259_1 від 12.10.2009 р. на суму 2915000,00 доларів США.

В погашення кредиту позичальник сплатив 03.10.2007 р. суму 2800000 доларів США, 18.06.2008 р. - 22706,79 доларів США, 01.07.2008 р. - 5322,45 доларів США, 07.07.2008 р. - 86000 доларів США, 12.08.2008 р. - 970,76 доларів США, всього - 2915000 доларів США, що підтверджується випискою Центрального відділення ПАТ «Донгорбанк» у м.Донецьк по клієнту ТОВ Науково-комерційне товариство «Данко» від 17.07.2011 р.

14.10.2009 р. заборгованість за кредитним договором в сумі 2915000 доларів США була перенесена банком на прострочення, що підтверджується випискою Центрального відділення ПАТ «Донгорбанк» у м.Донецьк по клієнту ТОВ Науково-комерційне товариство «Данко» за 17.07.2011 р.

30.11.2012 р. Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» (позивач) у якості правонаступника всіх прав та обов'язків Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» (банк), з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-комерційне товариство «Данко» (позичальник, відповідач) укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою викладено кредитний договір в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору в новій редакції банк зобов'язується надати позичальнику кредит в розмірі 2914875,00 (два мільйони дев'ятсот чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят п'ять) доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Згідно з п. 7.2.1, 7.2.3, 7.2.4 кредитного договору в новій редакції проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 18,75% річних (із розрахунку 360 днів на рік). Проценти нараховуються щоденно на фактичну суму і за весь час користування кредитом. Нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником щомісячно не пізніше 1 (одного) банківського дня, наступного за 10 (десятим) числом кожного місяця.

У п. 14.5 кредитного договору в новій редакції сторони погодили, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього договору в повному обсязі.

Спірні правовідносини сторін врегульовані кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні приписи містить стаття 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов кредитного договору відповідач не повернув кредит в сумі 2914875,00 доларів США у строк до 01.10.2009 р., внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 2914875,00 доларів США.

За період користування кредитом з 30.04.2009 р. по 01.10.2009 р. нараховані відсотки за ставкою 13,75% річних, а з 02.10.2009 р. по 02.10.2014 р. - за ставкою 18,75% річних в загальній сумі 2978620,77 доларів США.

В порушення умов п. 3.4.3 кредитного договору в первісній редакції та п. 7.2.4 кредитного договору в новій редакції, відповідач не сплачував нараховані проценти щомісячно не пізніше 1 (одного) банківського дня, наступного за 10 (десятим) числом кожного місяця, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати процентів в сумі 2978620,77 доларів США.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідач не надав доказів сплати заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом або обґрунтованих заперечень проти позову.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 2914875,00 доларів США та процентами за користування кредитом в розмірі 2978620,77 доларів США підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 12.1 кредитного договору у новій редакції передбачено, що у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобов'язань, банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Розрахунок пені здійснюється на суму простроченого виконанням боргового зобов'язання за весь час прострочення.

За прострочення сплати кредиту в сумі 2914875,00 доларів США позивачем нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03.11.2013 р. по 02.10.2014 р. в сумі 466060,56 доларів США.

За прострочення сплати процентів нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 03.11.2013 р. по 02.10.2014 р. в сумі 431623,83 доларів США.

Всього нараховано пеню в сумі 897684,39 доларів США.

Судом перевірений розрахунок пені позивача. Вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 897684,39 доларів США визнані судом обґрунтованими.

У п. 8.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що згідно з частиною другою статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Положення частини другої статті 533 ЦК України та частини другої статті 198 ГК України містять однакові за змістом приписи про необхідність виконання грошового зобов'язання між резидентами України виключно у валюті України (валюта платежу), крім випадків отримання стороною цього зобов'язання відповідної ліцензії Національного банку України відповідно до вимог Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відтак вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

В постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24.09.2014 р. з підстав різного застосування норм матеріального права судами касаційної інстанції, викладений висновок, що вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здіснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до ч. 2 с. 533 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший прядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У справі, яка була предметом перегляду, у мотивувальній частині рішення наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в українську за курсом, установленим НБУ на час виникнення заборгованості. Такий висновок касаційної інстанції Верховний суд України визнав необґрунтованим і таким, що не узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України.

В наведеному рішенні Верховного Суду України надавалась оцінка постановам Вищого господарського суду України у справах про стягнення заборгованості за кредитом в іноземній валюті, у тому числі пені. Отже, висновок Верховного Суду України про можливість стягнення заборгованості в іноземній валюті поширюється також і на випадки стягнення пені, вираженої в іноземній валюті.

За приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Таким чином, викладений в рішенні Верховного Суду України від 24.09.2014 р. висновок про можливість стягнення заборгованості в іноземній валюті підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Позивачем надані суду ліцензія Національного банку України, видана ПАТ «Донгорбанк» № 85 від 14.12.2009 р. та ліцензія Національного банку України, видана ПАТ «ПУМБ» № 8 від 06.10.2011 р., на право здійснення валютних операцій.

Отже, позивач правомірно нарахував пеню у валюті зобов'язання (доларах США).

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014р. №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Національний Банк України в листі до банків України від 05.11.2014 р. № 18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договорами кредиту під час АТО» банки мають встановлювати місце проведення господарської діяльності юридичної особи, фізичної особи - підприємця на основі даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а місце проживання клієнта - фізичної особи - на основі даних, зазначених в поданих клієнтом офіційних документах або засвідчених в установленому порядку їх копій. Отримані дані банки мають співставляти з Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України 30 жовтня 2014 року № 1053-р. Реалізація прав осіб, передбачених статтею 2 Закону, не потребує отримання банком будь-яких інших документів, в тому числі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) Торгово-промислової палати.

Однак на час винесення судового рішення в даній справі дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» зупинено. Наразі відсутній діючий перелік населених пунктів, який затверджений Кабінетом Міністрів України, де проводилася антитерористична операція. Тому при розгляді даної справи судом не може бути застосований мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, який передбачений Законом України від 02.09.2014р. № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню судом у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за розгляд позовної заяви покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-комерційне товариство "Данко" (вул. Артема, буд. 95, м. Донецьк, 83001, ідентифікаційний код 36306400) на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (вул. Університетська, буд. 2а, Ворошиловський район, м.Донецьк, 83001, ідентифікаційний код 14282829) заборгованість за основною сумою кредиту в розмірі 2914875,00 доларів США (два мільйони дев'ятсот чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят п'ять доларів США 00 центів), заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 2978620,77 доларів США (два мільйони дев'ятсот сімдесят вісім тисяч шістсот двадцять доларів США 77 центів), пеня за порушення строків повернення кредиту та процентів в розмірі 897684,39 доларів США (вісімсот дев'яносто сім тисяч шістсот вісімдесят чотири долари США 39 центів) та витрати зі сплати судового збору в сумі 73080,00 грн. (сімдесят три тисячі вісімдесят грн. 00 коп.).

Видати наказ.

Головуючий суддя: Т.В.Мойсеєнко

Судді: Т.Г.Алейникова

Л.П.Кагітіна

Рішення оформлено та підписано 25.02.2015р.

і набирає законної сили після закінчення

десятиденного строку з дня його підписання.