ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р.Справа № 922/5976/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровой К.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пролетарій", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Блік", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - Чернецов О.О., дов. № 12/03/14-01 від 12.03.14 р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пролетарій", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Блік" інфляційні втрати в сумі 51555,67 грн., 3% річних в сумі 15227,55 грн., відсотки за користування товарним кредитом в сумі 101516,88 грн. та 3366,00 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором поставки № 1 від 03.01.12 р.

Представник позивача в судовому засіданні 10.02.15 р. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 61).

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

3 січня 2012 року між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) було укладено договір поставки № 1 (далі - договір) (а.с. 13-16), зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 03.01.2012 р. до договору (а.с. 17), яка є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.1.1. договору, позивач зобов'язався, в порядку та на умовах, визначених цим договором, поставити та передати у власність відповідачеві продукцію, часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура), одиниця виміру яких визначається сторонами у рахунках, резервуваннях та замовленнях, видаткових накладних, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити продукцію.

Згідно з п.2.1. договору, ціна договору становить 5000000,00 грн., крім того ПДВ (20%) 1000000,00 грн., що загалом становить 6000000,00 грн. і має бути сплачена в українських гривнях, відповідно до умов даного договору. При цьому сума, вказана у п. 2.1 договору, може коригуватись за домовленістю сторін.

Відповідно до п.2.3. договору, ціна за продукцію, асортимент та кількість продукції фіксується сторонами у рахунках та видаткових накладних, що прирівнюються до специфікацій. Ціни на продукцію не включають вартість дерев'яних пірамід, які оплачуються окремо.

В п. 5.2 договору закріплено, що передача продукції від постачальника покупцю здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування продукції, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну та загальну вартість продукції, що постачається. На загальну вартість нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством. Дата, вказана покупцем у видатково-прибутковій накладній про прийняття продукції, є датою поставки продукції постачальником. Також покупець (його представник) зобов'язаний надати довіреність на отримання матеріальних цінностей, оформлену у встановленому порядку.

На виконання умов договору, позивачем за період з 31 жовтня 2012 року по 10 грудня 2013 року поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 578994,69 грн., про що свідчать копії підписаних повноважними представниками та засвідчені печатками обох сторін видаткових накладних та відповідних ним довіреностей на отримання матеріальних цінностей, а саме: від 31.10.12 р. №976 на суму 73945,50 грн., від 06.11.12 р. №988 на суму 75597,36 грн., від 08.11.12. р. №1003 на суму 71720,97 грн., від 13.11.12. №1024 на суму 53975,76 грн., від 15.11.12. №1032 на суму 69900,90 грн., від 29.11.12. №1063 на суму 77951,40 грн., від 03.12.12. №1074 на суму 77951,40 грн., від 10.12.12. №1090 на суму 77951,40 грн. (а.с. 18-34).

Відповідно до п. 2.4. договору розрахунок за замовлену відповідачем продукцію, а також тару, здійснюється за домовленістю в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних сум на поточний рахунок позивача.

За умовами п.2.5. договору загальні умови оплати - попередня оплата відповідачем певної партії замовленої продукції з врахуванням вартості тари, якщо відвантаження відбувається на дерев'яних пірамідах. За погодженням із позивачем відповідач може зробити передоплату без прив'язки до певної партії продукції, але не менше, ніж сума вартості найближчого замовлення.

Згідно з п.1 додаткової угоди №1 від 03.01.2012 р. до договору відстрочення платежу становить 14 календарних днів з моменту відвантаження певної партії продукції.

Проте, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав в повному обсязі, здійснивши часткову оплату в сумі 344930,44 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 36-40) та актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2012 р. - 13.08.2013 р. (а.с. 41-43), підписаним уповноваженими представниками сторін і скріпленим їх печатками.

У зв'язку з порушення відповідачем зобов'язань за спірним договором та наявністю заборгованості, позивач в липні 2014 року звернувся до господарського суду із позовною заявою (справа №922/3074/14) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Блік" про стягнення основного боргу в розмірі 234064,25 грн., інфляційних втрат в розмірі 28358,30 грн., 3% річних в розмірі 10522,20 грн. та 20% річних за надання товарного кредиту в розмірі 76226,20 грн. за договором поставки №1, укладеним між сторонами 03.01.2012 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 22.09.2014 року у справі №922/3074/14 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пролетарій" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Блік" було задоволено в частині стягнення заборгованості в розмірі 234064,25 грн. В частині вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та 20% річних за надання товарного кредиту позов залишено без розгляду відповідно до пункту 5 частини 1 статті 81 ГПК України.

Після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду у справі №922/3074/14 в частині стягнення інфляційних втрат, 3% річних та 20% річних за надання товарного кредиту, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 712 Цивільно кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж; якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач 234064,25 грн. заборгованості не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару, за договором поставки № 1 від 03.01.12 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов'язань з оплати поставленого позивачем товару, за договором поставки № 1 від 03.01.12 р., та існування у зв'язки з цим заборгованості в сумі 234064,25 грн. підтверджується також рішенням господарського суду Харківської області від 22.09.2014 року у справі №922/3074/14, яке набрало законної сили.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 51555,67 грн. за період з листопада 2012 року по листопад 2014 року та 3% річних в сумі 15227,55 грн. за період з 15.11.2012 року по 17.12.2014 року законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 101516,88 грн., суд зазначає наступне.

В ч.ч. 1, 2 ст. 694 ЦК України зазначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до приписів ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В п. 5 додаткової угоди № 1 до спірного договору закріплено, що при неоплаті певної партії продукції, чи неповній оплаті у встановлений термін, покупець має сплатити 20 відсотків річних за кожний день затримки від суми несплачених коштів від дня поставки певної партії продукції (як сплата за надання товарного кредиту). В цьому випадку постачальник має право повністю припинити виконання замовлень покупця до повної оплати затриманих платежів. Також при порушенні умов оплати на покупця поширюються усі санкції, що встановлені основним договором поставки та законодавством України для таких випадків.

В п. 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами вкладеними в товар (товарний кредит), по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором (п. 5 додаткової угоди).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення відсотків за користування товарним кредитом в сумі 101516,88 грн. за період з 15.11.2012 року по 17.12.2014 року є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень та подати відповідні докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Блік" (, 63003, м. Харків, провул. Армянський, 1/3, кв. 30) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Пролетарій" (, 01001, м. Київ, вул. Лютеранська, 3/22) інфляційні втрати в сумі 51555,67 грн. за період з листопада 2012 року по листопад 2014 року, 3% річних в сумі 15227,55 грн. за період з 15.11.2012 року по 17.12.2014 року, відсотки за користування товарним кредитом в сумі 101516,88 грн. за період з 15.11.2012 року по 17.12.2014 року та 3366,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 12.02.2015 р.

Суддя Т.В. Інте