ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

12.02.2015 Справа № 920/96/14

Господарський суд Сумської області у складі судді Жерьобкіної Є.А., при секретарі судового засідання Чижик С.Ю., розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Суми" № 107/07-02 від 05.02.2015року про розстрочку виконання судового рішення у справі № 920/96/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго", м. Суми,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Суми", м. Суми,

про стягнення 747 817 грн. 04 коп.,

за участю представників сторін:

Від позивача - Пилипенко О.В. (довіреність № 51 від 31.12.2014року);

Від відповідача - Борисенко А.М. (довіреність б/н від 20.11.2014року) ;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.08.2014року у справі № 920/96/14 позов задоволено повністю, стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Суми" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сумитеплоенерго" 737 182 грн. 86 коп. заборгованості, 4680 грн. 34 коп. інфляційних збитків, 5953 грн. 84 коп. 3% річних, 18 756 грн. 34 коп. судового збору.

30.09.2014року на примусове виконання судового рішення видано відповідний наказ.

05.02.2015року до суду надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Суми" № 107/07-02 від 05.02.2015року про розстрочку виконання рішення суду у справі № 920/96/14 з лютого по серпень 2015р. рівними платежами щомісячно.

Відповідач наполягає на задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Сумської області у справі № 920/96/14.

Позивач подав відзив на заяву про розстрочку виконання судового рішення (вх. № 1679 від 12.02.2015року), в якому просить суд відмовити у задоволенні відповідної заяви.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що на даний час склалися обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, а саме несприятлива фінансова ситуація, яка пов'язана з кредиторською та дебіторською заборгованістю підприємства, що підтверджується довідкою про фінансовий стан. Неналежне надходження грошових коштів від населення за надані послуги призвело до погіршення фінансового стану підприємства. Дебіторська заборгованість підприємства на 01 січня 2015року складає 3 774 364,26 грн. Контрагенти відповідача належним чином не виконують грошові зобов'язання. Сплата всієї суми боргу за судовим рішенням одразу може призвести до зупинки діяльності відповідача та його неплатоспроможності, у випадку арешту рахунків та майна, заблокується господарська діяльність відповідача.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Пленум Верховного Суду України постановою від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» постановив: «При вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо)».

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо

У даному випадку, посилання відповідача на відсутність грошових коштів, не є винятковими обставинами в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, за наявності яких можливе надання розстрочки виконання рішення.

Стаття 42 Господарського кодексу України визначає підприємництво як самостійну, ініціативну, систематичну, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

При цьому здійснення підприємницької діяльності на власний ризик означає покладення на підприємця тягаря несприятливих наслідків такої діяльності.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617 Цивільного кодексу України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Підставою для проведення розрахунків між сторонами є договір № 221 від 01.10.2011року про відшкодування витрат з утримання, технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових систем централізованого опалення, холодного та гарячого водопостачання і водовідведення, а відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Викладені в заяві обставини не є винятковими та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів неможливості виконання рішення суду, не враховані матеріальні інтереси позивача, його фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

У зв'язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при їх наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути оправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі оправданої затримки виконання рішення суду залежить зокрема від складності виконавчого провадження, суми та характеру що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

На підставі вищевикладеного, суд не приймає до уваги обставини, на які посилається заявник в якості виняткових та таких, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, тому у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Суми" № 107/07-02 від 05.02.2015року про розстрочку виконання рішення суду у справі № 920/96/14 суд відмовляє за необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Керуюча компанія "Коменерго-Суми" № 107/07-02 від 05.02.2015року про розстрочку виконання рішення суду у справі № 920/96/14 - відмовити.

Суддя Є.А. Жерьобкіна