УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

30.01.2015Справа №910/1378/15-г

Суддя Яковенко А.В., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Оніщенко Олександра Миколайовича

до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Оніщенко Олександр Миколайович звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті про зобов'язання вчинити дії.

Вивчивши подані матеріали, суд відмовляє у прийнятті позовної заяви без номеру без дати (вх. №1378/15 від 26.01.2015) і доданих до неї документів з посиланням на ст. 62 ГПК України з наступних підстав.

Розглянувши вказану позовну заяву Фізичної особи-підприємця Оніщенко Олександра Миколайовича та доданих до неї документів, судом встановлено, що позивач просить суд зобов'язати відповідача продовжити дію договору на організацію перевезень по маршруту Фастів-Київ до 10.02.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Як вбачається з тексту позовної заяви (вх. №1378/15 від 26.01.2015) державною адміністрацією автомобільного транспотру (правонаступником Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті) 05.10.2012 позивачу видано дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування «Фастів-Київ» із зазначенням терміну дії такого дозволу, а саме з 10.02.2010 по 09.02.2015.

Судом встановлено, що указом Президента України від 06.04.2011 за №387/2011 затверджено Положення (далі-Положення) про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті.

У відповідності до п. 1 Положення, Державна інспекція України з безпеки на наземному транспорті (Укртрансінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури України. Укртрансінспекція входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування, на перевезення яким видано ліцензію, міському електричному, залізничному транспорті, експлуатації автомобільних доріг загального користування.

Пунктом 2 Положення встановлено, що Укртрансінспекція у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства інфраструктури України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра інфраструктури України.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов'язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під'їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати. Відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування приміських та міжміських, які виходять за межі території області (міжобласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються дозволом органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування на обслуговування автобусних маршрутів, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування (рейсів), які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника.

З матеріалів поданих до суду вбачається, що на сьогодні така форма договору не затверджена, тому дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласному автобусному маршруті загального користування укладається відповідно до загальних вимог чинного законодавства України.

Форму дозволу, порядок його видачі та анулювання визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.

З огляду на викладене, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з адміністративним позовом про продовження дії дозволу на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному маршруті загального користування Фастів-Київ.

Відповідно до п. 1 ст. 62 ГПК України, суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України, оскільки господарським судам не підвідомчі спори з публічно - правових відносин, що віднесені до компетенції адміністративних судів.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Оніщенко Олександр Миколайович, заявлені до Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті, не узгоджуються з положеннями ст.ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України, а даний спір, виходячи із суб'єктивного складу учасників процесу та предмету позову, не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Враховуючи викладене, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1.У прийнятті позовної заяви Фізичної особи-підприємця Оніщенка Олександра Миколайовича - відмовити.

2.Позовні матеріали повернути заявнику.

3.Звернути увагу заявника, ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до господарського суду.

Суддя А.В.Яковенко