РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015Справа №910/28935/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Хмельницьке обласне управління

до Приватного акціонерного товариства «Український страховий Дім»

про стягнення 20 360, 68 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Лабай О.В.;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Хмельницьке обласне управління (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український страховий Дім» (далі-відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 20 360, 68 грн., за кредитними зобов'язаннями: Ісайко А.В. - 5 574, 59 грн., Кривицького О.Д. - 9 424, 69 грн., Лісневського М.Б. - 5 361, 40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором добровільного страхування кредитів № КР-11N0005 від 15.07.2011 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 р. порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 15.01.2015 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався в порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд відзначає, що відповідач повідомлявся ухвалами суду про час та місце розгляду даної судової справи, проте відзиву на позовну заяву не подав, в судове засідання своїх представників не направив, заявлені позовні вимоги не заперечив.

Так, частиною 2 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

З наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 01023, м. Київ, площа Спортивна, буд. 3.

Ухвали Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 р. та від 15.01.2015 р. судом направлено на зазначену у витязі адресу відповідача, при цьому до суду повернулися конверти з ухвалами суду від 26.12.2014 р. та 15.01.2015 р. з відмітками: «інші причини, що не дали змоги виконати», «вибули».

Так, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.02.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.12.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - банк) та Ісайко Анатолієм Васильовичем (далі - клієнт) укладено договір № 404-А про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, умовами якого передбачено, що банк відкриває клієнту рахунок № 1097 в гривнях для обліку по ньому грошових коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах даного договору відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС та Тарифів за послугу банку.

Відповідно до п.1.2 договору, банк відкриває клієнту відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 6 000, 00 грн. за умов отримання клієнтом пенсії шляхом її зарахування на картрахунок.

19.12.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Лісневським Миколою Броніславовоичем (далі - клієнт) укладено договір № 96 про відкриття фізичній особі карткового рахунку та здійснення його розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою, умовами якого передбачено, що банк відкриває клієнту рахунок № 1115 в гривнях для обліку по ньому грошових коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах даного договору відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС та Тарифів за послугу банку.

Відповідно до п.1.2 договору, банк відкриває клієнту відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 5 000, 00 грн. за умов отримання клієнтом пенсії шляхом її зарахування на картрахунок.

15.07.2011 р. між Приватним акціонерним товариством «Український страховий Дім» та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено договір добровільного страхування кредитів № КР-11N0005, умовами якого передбачено, що предметом даного договору є майнові інтереси позивача, що не суперечать чинному законодавству України і пов'язані з невиконанням або неналежним виконанням позичальниками своїх договірних зобов'язань за кредитними угодами, що укладені між позивачем та позичальниками, з типовою формою якої відповідача ознайомлено.

Відповідно до п. 3.1. договору, страхова сума за завітний місяць, по кожній окремій кредитній угоді визначається в розмірі середньозваженої середньоденної кредитної заборгованості за звітний місяць по кредиту, отриманому позичальником на підставі кредитної угоди, що є діючою протягом строку дії даного договору.

Згідно п. 4.1 договору, страховим випадком є факт завдання збитків позивачу внаслідок невиконання або часткового невиконання позичальниками своїх зобов'язань по поверненню суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в конкретній кредитній угоді, внаслідок неплатоспроможності позичальника.

Умовами п.п. 5.2.6. та 5.2.7 договору визначено, що позивач щомісячно надає відповідачу оформлену і підписану зі свого боку довідку-розрахунок до 10 (десятого) числа місяця наступного за звітним. Позивач сплачує на поточний рахунок відповідача страховий платіж у сумі, розрахований відповідно до п. 5.2.5 даного договору, щомісячно до 15 (п'ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів відтисками печаток сторін і діє 2 роки. Дія даного договору автоматично продовжується на кожний наступний строк і на тих самих умовах, якщо жодна із сторін не попередить у письмовій формі іншу сторону про припинення його дії не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії даного договору в порядку, передбаченому розділом 7 даного договору (п. 6.1. та 6.2. договору).

Пунктом 8.1. договору визначено, що позивач зобов'язаний протягом 35 календарних днів з моменту коли йому стало відомо про настання страхового випадку, передбаченому умовами даного договору, письмово повідомити про це відповідача.

Відповідно до п. 8.2 договору, для отримання страхового відшкодування позивач також надає відповідачу заяву про настання страхового випадку з одночасною передачею завірених уповноваженим працівником позивача копій всіх документів, які свідчать про настання страхового випадку і про розмір збитку, згідно наступного вичерпного переліку:

- копію даного договору;

- копію конкретної угоди, за якою настав страховий випадок;

- копії листів між позивачем та позичальником, які мають відношення до даного страхового випадку;

- виписку з позичкового рахунку та розрахунку процентів за користування кредитом позичальником (в тому числі прострочених - позичкового і відсотків);

- копію паспорта та ідентифікаційного номера позичальника;

- документи, що підтверджують сплату страхових платежів за кредитною угодою, за якою стався страховий випадок;

- повідомлення Пенсійного фонду України про смерть позичальника, у випадку смерті останнього.

Згідно з п. 8.5. договору, після отримання заяви позивача про страховий випадок та документів, передбачених п. 8.2. даного договору, відповідач зобов'язаний протягом 10 (десяти) робочих днів:

а) з'ясувати обставини страхового випадку, скласти страховий акт та визначити розмір збитку;

б) зробити розрахунок суми страхового відшкодування;

в) виплатити страхове відшкодування протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту складання страхового акту.

Відповідач має право продовжувати за письмовим погодженням з позивачем строк складання страхового акту та термін виплати страхового відшкодування, але не більш ніж на один календарний місяць (п. 10.3.3 договору).

Умовами п. 10.4.3 договору визначено, що відповідач зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у передбачений даним договором строк. Відповідач несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати позивачу пені, розмір якої визначається умовами п. 12.1.3 даного договору.

20.08.2012 р. між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та Кривицьким Олександром Дмитровичем (далі - клієнт) укладено договір № 3901 про відкриття фізичній особі поточного рахунку для зарахування пенсії та здійснення операцій з використанням платіжної картки за дебетово-кредитною платіжною схемою, умовами якого передбачено, що банк відкриває клієнту рахунок № 0030 в гривнях для обліку по ньому грошових коштів до запитання і операцій за платіжною карткою на умовах даного договору відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України, правил МПС та Тарифів за послугу банку.

Відповідно до п.1.2 договору, банк відкриває клієнту відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредиту у сумі 9 000, 00 грн. за умов отримання клієнтом пенсії шляхом її зарахування на картрахунок.

Так, на виконання п. 8.1. договору № КР-11N0005 від 15.07.2011 р. позивачем були направлені письмові повідомлення відповідачу про настання страхових випадків, а саме:

03.02.2014 р. № 18-22/562 за кредитним зобов'язанням Кривицького О.Д.;

20.02.2014 р. № 18-22/881 за кредитним зобов'язанням Лісневського М.Б;

28.02.2014 р. № 18-22/1035 за кредитним зобов'язанням Ісайко А.В.

Зазначені вище повідомлення були направлені відповідачу у зв'язку з настанням страхового випадку, внаслідок смерті Ісайко А.В. - 14.11.2013 р., Кривицького О.Д. - 15.11.2013 р., Лісневського М.Б. - 15.11.2013 р., що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (в матеріалах справи).

Також, позивачем на адресу відповідача направлялись заяви про страхове відшкодування з копіями документів на підтвердження настання страхових випадків за кредитними зобов'язаннями Ісайко А.В. (заява від 09.04.2014 р. № 18-22/1808 на суму 5 574, 59 грн.), Кривицького О.Д. (заява від 18.03.2014 р. № 18-22/1360 на суму 9 424, 69 грн.), Лісневського М.Б. (заява від 20.02.2014 р.№ 18-22/8813 на суму 5 361, 40 грн.), що підтверджується копіями фіскальних чеків (наявні в матеріалах справи).

27.02.2014 р. відповідач звернувся до позивача із запитом № 57/04/15 про надання інформації по позичальнику Лісневському М.Б. з метою встановлення обставин страхового випадку та забезпечення реалізації права вимоги про відшкодування завданих збитків.

На виконання зазначеного запиту позивач листом від 03.04.2014 р. № 18-22/1065 повідомив про обставини страхового випадку, що підтверджується копією фіскального чеку № 2036 від 04.03.2014 р.

Запитів від відповідача про настання страхових випадків по Ісайко А.В. та Кривицькому О.Д. позивачу не надходили.

Тож, 08.09.2014 р. позивачем на адресу відповідача направлялась претензія № 18-22/4377, в якій позивач просить протягом 20 календарних днів здійснити виплату страхового відшкодування за страховими випадками (внаслідок смерті Ісайко А.В, Кривицького О.Д., Лісневського М.Б.) на загальну суму 20 360, 68 грн., яка отримана відповідачем 08.10.2014 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач на претензію відповіді не надав.

На момент виникнення страхових випадків за застрахованими майновими інтересами позивача по кредитним договорам № 404-А (Ісайко А.В.), № 3901 (Кривицький О.Д.), № 96 (Лісневський М.Б.) були здійснені страхові платежі, що підтверджується довідкою - розрахунком № 20 за квітень 2013 р. та довідкою - розрахунком № 20 за листопад 2013 р., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками

Страховий платіж за квітень 2013 р. у розмірі 14 142, 83 грн. перераховано відповідачу 14.05.2014 р. платіжним дорученням № 29504008, за листопад 2013 р. у розмірі 13 061, 58 грн. платіжним дорученням від 13.12.2014 р. № 36152777.

На момент повідомлення відповідача про настання страхових випадків страхові суми по позичальниках Ісайко А.В., Кривицький О.Д. за січень, лютий 2014 р. та Лісневський М.Б. за січень 2014 р. у розмірах 13, 38 грн., 22, 39 грн., 10, 87 грн. відповідно, були включені до довідки-розрахунку № 20 за січень і лютий 2014 р., яка підписана представниками сторін та скріплені їх печатками.

Страховий платіж за січень 2014 р. у розмірі 13 613, 91 грн. перераховано відповідачу 14.02.2014 р. платіжним дорученням № 38152852, за лютий у розмірі 13 543, 29 грн. платіжним дорученням від 31.03.2014 р. № 39650818.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що в порушення умов договору страхування відповідач не виконав зобов'язання, передбачені п. 8.5. договору страхування, не склав страхових актів щодо страхових випадків за кредитними зобов'язаннями Ісайко А.В, Кривицького О.Д., Лісневського М.Б., не визначив розмір збитків та не здійснив виплату страхових відшкодувань.

Тож, позивач просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український страховий Дім» суму страхового відшкодування у розмірі 20 360, 68 грн. за кредитними зобов'язаннями (Ісайко А.В. у розмірі 5 574, 59 грн., Кривицького О.Д. у розмірі 9 424, 69 грн. та Лісневського М.Б. у сумі 5 361, 40 грн.)

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 990 Цивільного кодексу України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до статті 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Тож, сторонами при укладанні договору страхування (п.4.1.) було досягнуто згоди, яка саме подія є страховим випадком.

Згідно з умовами договору позивачем було повідомлено відповідача про настання страхового випадку та надано заяви про страхове відшкодування за кредитними зобов'язаннями Ісайко А.В. у розмірі 5 574, 59 грн., Кривицького О.Д. у розмірі 9 424, 69 грн. та Лісневського М.Б. у сумі 5 361, 40 грн.

Проте, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, страховий акт не склав, страхової виплати не здійснив.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Таким чином, здійснивши оцінку наявних у справі доказів, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 20 360, 68 грн.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія - Хмельницьке обласне управління - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Український страховий Дім» (01023, м. Київ, площа Спортивна, буд. 3, ідентифікаційний код - 32556540), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-г, ідентифікаційний код - 00032129) від імені якого діє філія - Хмельницьке обласне управління 20 360 (двадцять тисяч триста шістдесят) грн. 68 коп. - страхового відшкодування та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 23.02.2015 р.

Суддя Бондарчук В.В.