ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 910/4427/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,
Дунаєвської Н.Г.,
Самусенко С.С. - доповідача,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон"
на рішення та постанову господарського суду міста Києва від 11 серпня 2014 року Київського апеляційного господарського суду від 25 листопада 2014 року
у справі№ 910/4427/14
господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Новий регіон"
доКиївської міської ради
треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1. Департамент комунальної власності м. Києва, 2. Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві
за участю Прокуратури міста Києва
про стягнення грошових коштів
за участю представників:
від відповідача: Тхорик С.М., від прокуратури: Томчук М.О., від третьої особи-1: Комарницький В.С.

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ФК "Новий регіон" звернулося до господарського суду із позовом до Київської міської ради про стягнення 6 017 865 грн. в порядку реституції у зв'язку з недійсністю договору та 1 435 821,60 грн. упущеної вигоди.

Позивач, зокрема, зазначає, що договір купівлі-продажу акцій №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, за яким позивачем було сплачено кошти, визнано недійсним рішенням господарського суду від 01.11.2010 у справі №7/365. Позивачу не повернуто кошти, сплачені за вказаним договором.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1435821,60 грн. неодержаного доходу (упущена вигода), які б позивач міг отримати як прибуток у разі своєчасного повернення відповідачем грошових коштів, сплачених на виконання договору, та розміщення їх на депозит.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.08.2014 (суддя Блажівська О.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду України від 25.11.2014 (судді: Шапран В.В. - головуючий, Буравльов С.І., Андрієнко В.В.), в задоволені позову відмовлено повністю.

Рішення мотивовано пропущенням строку позовної давності та недоведеністю збитків.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ТОВ "Фінансова компанія "Новий регіон" звернулося із касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Зокрема, зазначає, що договір купівлі-продажу акцій від 18.03.2010 є нікчемним, у зв'язку з чим судам слід було застосувати ч.4 ст.258 ЦК України в редакції від 16.01.2003 та Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011.

Вищим господарським судом України ухвалою від 28.01.2015 у справі №910/4427/14 порушено касаційне провадження.

Стаття 1117 ГПК України передбачає, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З дотриманням меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача, третьої особи-1 та прокуратури, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 18.03.2010 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради як продавцем та ТОВ "Фінансова компанія "Новий регіон" як покупцем укладено договір №Д-2010/03/18/1;606 купівлі-продажу акцій ВАТ "Київгаз".

Судами також встановлено, що вартість акцій сплачено ТОВ "Фінансова компанія "Новий регіон" в повному обсязі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі №7/365 визнано недійсним договір купівлі-продажу пакета акцій ВАТ "Київгаз" №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010, визнано право власності територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради на 1614144 штук простих іменних акцій ВАТ "Київгаз", що становить 28,64 % статутного капіталу ВАТ "Київгаз".

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Господарські суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що вимоги позивача про застосування наслідків недійсності правочину є обґрунтованими та правомірними.

Відповідач, заперечуючи проти заявленої вимоги, подав до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч.5 ст.85 Господарського процесуального кодексу України у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

За ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

З огляду на те, що рішення господарського суду міста Києва від 01.11.2010 у справі № 7/365 залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2010, відтак набрало законної сили саме 06.12.2010.

Суди встановили, що позивач звернувся до суду із даним позовом 14.03.2014, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності щодо вимог про стягнення 6017865,00 грн.

Як встановлено судами, доказів щодо переривання позовної давності чи поважності причин її пропуску позивач суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Доводи скаржника, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки договір є нікчемним, в даному випадку слід вважати неправильними.

У справі №7/365 розглянуто і задоволено конкретний позов та договір купівлі-продажу акцій №Д-2010/03/18/1;606 від 18.03.2010 визнано недійсним згідно ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Як встановлено судами, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 6017865,00 грн. з порушенням трирічного строку позовної давності.

Норми ст.257 та ч. 4 ст. 267 ЦК України правильно застосовано господарськими судами попередніх інстанцій.

Господарські суди попередніх інстанцій також дійшли правильних висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1435821,60 грн. збитків з посиланням на статті 22, 224, 225 ГК України та ст.623 ЦК України

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди (збитків), потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Крім того, для стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди окрім складу цивільного правопорушення необхідно встановити наявність заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

При цьому, при пред'явленні вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) позивач зобов'язаний довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі не порушення відповідачем його прав та охоронюваних законом інтересів.

При визначенні реальності неодержаних доходів (упущеної вигоди) мають враховуватися заходи, вжиті потерпілою особою для їх отримання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Як встановлено судами, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання відповідачем збитків.

Припущення позивача такими доказами не є.

За частиною другою ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника щодо порушення та неправильного застосування судами норм права не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного провадження.

Відповідно до ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "ФК "Новий регіон" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 у справі №910/4427/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І. Плюшко

Судді: Н. Дунаєвська

С. Самусенко