ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"23" лютого 2015 р. Справа № 921/316/13-г/15
УХВАЛА

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Галамай О.З. при секретарі Панчук М.В.

Розглянувши заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (вх.№ 5697 від 09.02.2015р.) про відстрочку виконання рішення суду від 07.05.2013 року

у справі № 921/316/13-г/15

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, м.Чернівці

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с.Чернелів - Руський, Тернопільський район, Тернопільська область

про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 139 739,00 грн. та процентів за користування цими коштами в сумі 4 536,73 грн.

За участю представників:

від стягувача (позивача): не з"явився

від заявника (боржника/відповідача): ОСОБА_2 - підприємець, паспорт серії НОМЕР_1 виданий Тернопільським РВ УМВСУ в Тернопільській області 05.03.1997р.; ОСОБА_4 - представник, довіреність №71 від 29.05.2014р.

Встановив:

07 травня 2013 року господарським судом Тернопільської області прийнято рішення про задоволення позовних вимог повністю та стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 - 139 739,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, 4 536,73 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 2 885,51 грн. судового збору, 5 000,00 грн. витрат за надання правової допомоги.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23 липня 2013 року апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення господарського суду Тернопільської області від 07.05.13р. у справі № 921/316/13-г/15 - без змін.

Відповідно до вимог ст. 116 ГПК України, 05 серпня 2013 року видано відповідний наказ.

09 лютого 2015 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою (вх.№ 5697) про відстрочку виконання рішення суду від 07.05.2013р. у справі № 921/316/13-г/15.

Ухвалою суду від 12 лютого 2015 року дана заява прийнята до розгляду та призначене судове засідання на 23.02.2015р.

Представник заявника (боржника) в судовому засіданні підтримав заяву про відстрочку виконання рішення суду на 1 рік з посиланням на те, що підприємницька діяльність практично припинена і не приносить будь-якого прибутку. Також в судовому засіданні надав податкову декларацію за перше півріччя 2014 р. та довідку ПАТ "Кредобанк" про відкриті рахунки, які станом на 06.06.2014 р. є арештовані (вх.№6700).

Представник стягувача в судове засідання не з"явився. Однак подав пояснення на заяву про відстрочку виконання рішення, відповідно до яких просить суд відмовити у задоволенні заяви в зв'язку із тим, що заявник до поданої заяви не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність в нього майна, а також не обґрунтував з чим пов'язано визначений ним термін на відстрочку виконання рішення суду до 1 грудня 2015 р. Також просив розглядати заяву без його участі.

Розглянувши матеріали справи, заяву про відстрочку виконання судового рішення у справі №921/316/13-г/15, суд прийшов до висновку, що дана заява не підлягає до задоволення. При цьому суд керувався наступним.

Відповідно до вимог ст. 124 Конституції України, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набули законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно частини 1 ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Із змісту п. 7.1., п.7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" вбачається, що господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Оскільки згадана стаття не обмежує відповідне право господарського суду певним строком, воно може бути реалізоване у будь-який час після набрання рішенням законної сили і до його фактичного повного виконання, в межах строку пред'явлення наказу до виконання. Також не обмежується право заявника на повторне звернення з відповідною заявою, якщо вона вже розглядалася судом.

Відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених в Постанові від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Із вказаного вище випливає, що відстрочка виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, при наявності доказів та обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Заявником не обґрунтовано належними та допустимими доказами винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду від 07.05.2013р. р. Податкова декларація за перше півріччя 2014 р. та довідка ПАТ "Кредобанк" про відкриті рахунки, які станом на 06.06.2014 р. є арештовані, які долучені до заяви про відстрочку виконання рішення суду від 07.05.2013р., не можуть слугувати належним доказом наявності виняткових обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, в обґрунтування своїх доводів заявником належних аргументованих доказів щодо відстрочки виконання рішення суду не подано, не підтверджено обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали виконання рішення суду. Крім цього, з моменту набрання рішенням законної сили та видачі судового наказу, ФОП ОСОБА_2 в погашення заборгованості перераховано лише 5 467,03 грн., що порушує права та інтереси позивача.

Оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника заявника, суд дійшов висновку, що заявником не доведено підстав для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені у судовому засіданні, оскільки згідно з ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім того, ст. 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Враховуючи вище наведені обставини, у суду відсутні підстави для відстрочки виконання рішення господарського суду Тернопільської області від 07.05.2013р. у справі №921/316/13-г/15.

Керуючись ст. ст. 86, 121 ГПК України, суд -

У Х В А Л И В:

1. У задоволенні заяви ФОП ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення господарського суду Тернопільської області 07.05.2013р. у справі № 921/316/13-г/15 - відмовити.

Суддя Галамай О.З.