ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа № 926/1844/14

За позовом прокурора Шевченківського району м. Чернівці в інтересах держави

до відповідачів 1) Чернівецької міської ради

2) приватного підприємця ОСОБА_1

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Чернівецькій області

про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування, визнання договору недійсним та повернення земельної ділянки площею 0,0070 га

Суддя І.В. Марущак

Представники:

Від позивача (прокурор) - Єленюк О.В.

Від відповідача 1 - Шкварчук С.Д., довіреність № 01/02-18/600 від 02.06.2014 року.

Від відповідача 2 - ОСОБА_1

Від третьої особи - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Шевченківського району м. Чернівці звернувся з позовом до відповідачів 1) Чернівецької міської ради, 2) приватного підприємця ОСОБА_1 в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати п. 1 рішення 56 сесії Чернівецької міської ради V скликання №1411 "Про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку під розміщення малої архітектурної форми та внесення змін в рішення міської ради з цього питання", прийнятого 26.08.2010 відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на влаштування малих архітектурних форм (кіосків) та на складання проектів відведення земельних ділянок, орієнтованою площею 0,0070 га на умовах договору встановлення земельного сервітуту для обслуговування малих архітектурних форм (кіоску) на АДРЕСА_1.

- визнати незаконним та скасувати, прийняте 51 сесією Чернівецької міської ради V скликання рішення №1312 " Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм" від 29.04.2010 згідно якого ФОП ОСОБА_1 затверджено проект відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, |площею 0,0070 га для укладення договору платного земельного сервітуту для влаштування малих архітектурних форм (літні торгові майданчики).

- визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту від 27.09.2014 №6, укладеного між Чернівецькою міською радою та ФОП ОСОБА_1.

- звільнити ФОП ОСОБА_1 та повернути у комунальну власність земельну ділянку площею 0,0070 га, яка розташована на АДРЕСА_1, вартістю 31 713,00 грн. кадастровий номер :20:001:0396.

Прокурор, обґрунтовує свої позовні вимоги неправомірністю оскаржуваних рішень, які, на думку прокурора, не узгоджуються з вимогами ст. 98 Земельного кодексу України, ст. ст. 401, 404 Цивільного кодексу України та підлягають скасуванню, а спірний договір визнанню недійсним, оскільки відповідач 2 не є ні власником ні землекористувачем суміжною земельної ділянки, а також тим, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах "червоних ліній".

Провадження у справі порушено ухвалою від 16.12.2014 р. Ухвалою від 25.12.2014 р. залучено до розгляду справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державну інспекцію сільського господарства в Чернівецькій області.

21.01.2015 р. прокурор Шевченківського району м. Чернівці звернувся до суду з новою редакцією позовної заяви в якій просить:

Стосовно відповідача - Чернівецької міської ради винести рішення про:

- визнати незаконним пункту 1 додатку 1 рішення 51 сесії Чернівецької міської ради V скликання рішення № 1312 від 29.04.2010 "Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм", згідно якого ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0070 га на умовах договору встановлення земельного сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми (кіоску) на АДРЕСА_1.

- визнати незаконним пункту 1 рішення 56 сесії Чернівецької міської ради V скликання №1411 від 26.08.2010 "Про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку під розміщення малої архітектурної форми та внесення змін в рішення міської ради з цього питання", відповідно до якого ФОП ОСОБА_1 затверджено проект відведення земельної ділянки на АДРЕСА_1, площею 0.0070 га для укладення договору платного земельного сервітуту для влаштування малої архітектурної форми, кіоску.

- визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту від 27.09.2014 №6, укладеного між Чернівецькою міською радою та ФОП ОСОБА_1.

Стосовно відповідача - ФОП ОСОБА_1 винести рішення яким:

- визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту від 27.09.2014 №6, укладеного між Чернівецькою міською радою та ФОП ОСОБА_1.

- звільнити ФОП ОСОБА_1 та повернути Чернівецькій міській раді земельну ділянку площею 0.0070 га, яка розташована на АДРЕСА_1, вартістю 31713,00 грн. кадастровий номер :20:001:0396.

Ухвалою від 22.01.2015 р. прийнято для розгляду заяву прокурора про зміну предмету позову та розгляд справи відкладено на 05.02.2015 року.

Ухвалою від 05.02.2015 року розгляд справи відкладено на 12.12.2015 р., відповідача 1 зобов'язано надати рішення РВК №224/V0 від 18.09.1984 р., рішення на підставі якого закріплено за будинковолодінням по АДРЕСА_1 земельної ділянки; відповідача 2 зобов'язано надати відзив на позов та докази в його обґрунтування, довідку з ЄДРПОУ, копію паспорта прив'язки малої архітектурної форми розміщеної на спірній земельній ділянці, рішення РВК №224/V0 від 18.09.1984 р., рішення на підставі якого закріплено за будинковолодінням по АДРЕСА_1 земельної ділянки; третю особу зобов'язано надати відзив на позов та докази в його обґрунтування, копію довідки про включення до ЄДР.

В судовому засіданні 12.02.2015 р. прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, поряд з тим, звернувся до суду з клопотанням про визнання судом опискою вимоги щодо визнання незаконного п.1 додатку 1 рішення Чернівецької міської ради 5 скликання № 1312 від 29.04.2010 року та визнання недійсним договору встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2014 р., просить замінити на вимогу: визнати незаконним п.1 додатку 2 рішення Чернівецької міської ради 5 скликання № 1312 від 24.04.2010 року, також просить визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2010 р.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні заперечує проти позову, з причин вказаних у відзиві на позов.

У відзиві на позов Чернівецька міська рада зазначає наступне, що згідно з положеннями Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів місцевого самоврядування, якщо вони не визнані незаконними (скасовані) в судовому порядку, є обов'язковими на відповідній території для усіх підприємств, установ, організацій.

Оспорювані позивачем рішення Чернівецької міської ради, прийняті відповідно до «Порядку встановлення сервітуту на земельні ділянки, які перебувають в розпорядженні Чернівецької міської ради, на яких розташовані або планується розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності», затвердженому рішенням Чернівецької міської ради №1257 від 25.02.2010 р. (надалі Порядок), який прийнятий Чернівецькою міською радою на підставі постанови КМ України від 26.08.2009 р. №982.

Оскільки вищевказаний порядок незаконним в судовому порядку не визнавався, він, вважає відповідач 1, є обов'язковим для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями, які використовують земельні ресурси територіальної громади м. Чернівці, а прийняті відповідно до нього (Порядку) і оспорювані у даній справі рішення такими, що відповідають законодавству. Тому, правові підстави для визнання цих рішень недійсними відсутні. Окрім того, згідно з частиною 4 ст. 11 ЦК України у відносинах, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів, органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Доводи прокурора про те, що виходячи з норм ст. 98 Земельного кодексу України, ст. ст. 401,404 ЦК України, право вимагати встановлення земельного сервітуту може лише власник чи користувач земельної ділянки, відповідач 1 вважає помилковим, і такими, що не засновані на чинному законодавстві.

Правове обґрунтування прокурором підстав для визнання недійсним оспорюваного у справі договору встановлення земельного сервітуту від 27.09.2010 р. №6, Чернівецька міська рада вважає таким, що не відповідає нормам статей 207, 208, 215, 216 ЦК України, а також прийнятим без врахування пунктів 2.1 та 2.9 Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Оспорювана у справі земельна ділянка розташована в межах населеного пункту м. Чернівці, її власником виступає територіальна громада Чернівців в особі Чернівецької міської ради, тобто, стверджує позивач 1, спірна земельна ділянка не є державною власністю, а відтак розпорядження нею органом місцевого самоврядування не зачіпає інтересів держави, а тому, якщо прокурор вважає, що оспорювані рішення є незаконними, він (прокурор), відповідно до Закону про прокуратуру, вправі спочатку внести подання міській раді, а до господарського суду звернутися лише у разі його відхилення в цілому чи частково або у разі неповідомлення прокурора про результати розгляду порушення.

Прокурор, зазначаючи у позові про те, що Державна інспекція сільського господарства (надалі Держсільгоспінспекція), на яку державою покладено відповідні функції у сфері контролю за використанням та охороною земель і яка не наділена повноваженнями для звернення з позовом до суду, у той же час не надає жодних документів щодо встановлення Держсільгоспінспекцією фактів порушення відповідачами земельного законодавства, отже, вважає відповідач 1, відсутнє порушення інтересів держави, що потребують захисту з боку органів прокуратури.

Відповідач 2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, витребувані документи надав частково, проти задоволення позовних вимог прокурора також заперечує, вважаючи їх такими, що не засновані на чинному земельному законодавстві.

Третя особа в судовому засіданні явку свого представника не забезпечила, поряд з цим, звернулась до суду з клопотанням, в якому просить суд розгляд справи здійснювати за відсутності свого представника в зв'язку з тим, що подальше рішення по даній справі не зачіпатиме права та інтереси Держсільгоспінспекції, як третьої особи.

Так, розглянувши подані прокурором, сторонами та третіми особами документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, представників сторін та третіх осіб, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

Рішенням 51 сесії V скликання Чернівецької міської ради від 29 квітня 2010 року №1312 «Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм», пунктом 1 надано дозвіл юридичним на фізичним особам на складання проекту відведення земельних ділянок для укладення строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм (кіоски), згідно з додатком 2.

Пунктом 1 додатку 2 рішення 51 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм», №1312 від 29.04.2010 року, ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0065 га на умовах договору встановлення земельного сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми (кіоску) на АДРЕСА_1, терміном на 5 років.

В прохальній частині позовної заяви та позовної заяви в новій редакції (заява про зміну предмету позову) прокурор просить визнати незаконним пункту 1 додатку 1 рішення 51 сесії Чернівецької міської ради V скликання рішення № 1312 від 29.04.2010 р. однак прокурор в клопотанні про визнання судом описки, зазначив про технічну описку та просить вважати позовну вимогу як визнати незаконним пункту 1 додатку 2 рішення 51 сесії Чернівецької міської ради V скликання рішення № 1312 від 29.04.2010 р.

Так прокурор при викладенні даної позовної вимоги зазначав: «згідно якого ФОП ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0070 га на умовах договору встановлення земельного сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми (кіоску) на АДРЕСА_1.», а дане питання дійсно врегульоване пунктом 1 додатку 2 рішення 51 сесії Чернівецької міської ради V скликання рішення № 1312 від 29.04.2010 р. Також, прокурором до позовної заяви надано саме додаток 2 рішення 51 сесії Чернівецької міської ради V скликання рішення № 1312 від 29.04.2010 р., а не додаток №1.

Пунктом 1 рішення 56 сесії V скликання Чернівецької міської ради №1411 від 26.08.2010 р. «Про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку під розміщення малої архітектурної форми та внесення змін в рішення міської ради з цього питання» затверджено ОСОБА_1, який проживає на АДРЕСА_1 проект відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1, площею 0,0070 га для укладення строкового платного земельного сервітуту для розміщення малої архітектурної форми, кіоску, терміном на 5 років.

На виконання вищевказаних рішень 27.09.2010 р. між Чернівецькою міською радою (відповідач 1) та ОСОБА_1 (відповідач 2) укладено договір встановлення земельного сервітуту № 6 зареєстрований Управлінням Держкомзему у м. Чернівці 31.10.2012 за № 01, відповідно до умов якого відносно земельної ділянки, площею 0,0070 га, кадастровий номер :20:001:0396, що розташована за адресою АДРЕСА_1, та відноситься до земель житлової та громадської забудови з цільовим призначенням: землі торгівлі та комерційних послуг, в інтересах ОСОБА_1 був встановлений сервітут на право влаштування малої архітектурної форми (кіоску), терміном до 27.09.2015 року. Земельна ділянка згідно з актом прийому-передачі від 27.09.2010 р. Чернівецькою міською радою передана ОСОБА_1 для встановлення земельного сервітуту та влаштування малої архітектурної форми.

В пункті 3.1 договору сторони передбачили, що річна плата за земельний сервітут розраховано відповідно до чинного законодавства у вигляді орендної плати за рік в розмірі 951,39 грн.

В прохальній частині позовної заяви та позовної заяви в новій редакції (заява про зміну предмету позову) прокурор просить визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2014 р., укладений між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1, однак прокурор в клопотанні про визнання судом описки, зазначив про технічну описку та просить вважати позовну вимогу як визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2010 р.

Так прокурор при викладенні даної позовної вимоги зазначав, що спірний договір: «укладений між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1». Також, прокурором до позовної заяви надано саме договір встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2010 р., а не договір №6 від 27.09.2014 р.

Також із пояснень сторін випливає, що іншого договору встановлення земельного сервітуту сторонами не укладалось та відповідно договору встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2014 р. не існує, між сторонами укладався тільки договір встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2010 р.

Земельна ділянка площею 0,0070 га за адресою: АДРЕСА_1, згідно витягу із Держаного кадастру земель, знаходиться в межах населеного пункту міста Чернівці.

Відповідно до норм Земельного кодексу (в редакції Станом на день прийняття оскаржуваних рішень), а саме пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Тобто, виходячи із вказаних норм законодавства, Чернівецька міська рада вправі надавати чи відмовляти в наданні у користування земельних ділянок, в межах міста, окрім земель, що відносяться до державної чи приватної власності, так як відповідно до вказаних вище норм уповноважена здійснювати права власника на земельні ділянки в межах населеного пункту.

Наведені пункти зазначених рішень Чернівецької міськради ухвалено з порушенням вимог чинного законодавства з наступних підстав.

Відповідно до статті 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою.

Статтею 401 Цивільного кодексу України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до статті 404 Цивільного кодексу України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Отже, правом подавати вимогу на платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками) наділений лише власник або землекористувач земельної ділянки для задоволення своїх потреб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до рішення виконкому Чернівецької міської Ради депутатів трудящих №812 від 14.07.1954 року за будинковолодінням по АДРЕСА_1 закріплено земельна ділянка в розмірі 8321 кв.м. (а.с. 104, 105, 126, 128).

Згідно довідки ЖРЕПу №5 від 02.02.2015 р. ОСОБА_1, зареєстрований за адресою на АДРЕСА_1. Відповідно з даної довідки випливає що будинок АДРЕСА_1 багатоквартирний та закріплена вищевказана земельна ділянка для обслуговування будинковолодіння не тільки відповідача 2.

Відповідно суд прийшов до висновку що, відповідач № 2 не є землекористувачем або/та власником сусідніх земельних ділянок, у зв'язку з чим дана обставина також свідчить про незаконність встановлення земельного сервітуту.

Разом з тим, з оскаржуваних рішень вбачається, що земельна ділянка відповідачеві №2 була надана не для усунення недоліків його земельної ділянки, а з метою укладення договору встановлення платного земельного сервітуту для розміщення малої архітектурної форми для здійснення комерційної діяльності на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Чернівці.

Також згідно додатки до рішення виконкому Чернівецької міської Ради депутатів трудящих №812 від 14.07.1954 року (а.с. 104, 105) та згідно з матеріалів проекту відведення спірної земельної ділянки (а.с.124, 125), вона межує з городом. Відповідно розміщення малої архітектурної форми (встановлення спірного сервітуту) для усунення недоліків земельної ділянки (городу) є необґрунтованим ні у спірних рішеннях ні у спірному договорі.

Відповідно до підпункту "в" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 34 частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільські, селищні, міські ради здійснюють надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗК України.

Статтею 134 ЗК України встановлено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку право користування оспорюваною земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства підлягає продажу на аукціоні та не може надаватися в користуванні без конкурсу на умовах сервітуту.

Частиною другою статті 123 ЗК України встановлено, що особа зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).

Згідно статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Статтями 123, 124, 134, 135 Земельного кодексу України визначено порядок передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній чи комунальній власності, права на які підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при прийнятті спірних рішень, Чернівецька міська рада діяла з порушенням зазначених норм чинного законодавства та всупереч інтересам територіальної громади.

У відповідності з частиною другою статті 4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

З врахуванням приписів наведеної статті 4 ГПК України суд не приймає до уваги посилання Чернівецької міської ради на "Порядок встановлення сервітуту на земельні ділянки, які перебувають в розпорядженні Чернівецької міської ради, на яких розташовані або плануються розміщення малих архітектурних форм для провадження підприємницької діяльності" (надалі Порядок), затверджений рішенням Чернівецької міської ради IV скликання №1257 від 25.02.2010, як на акт, який підлягає виконанню всіма підприємствами, установами, організаціями, які використовують земельні ресурси територіальної громади м. Чернівці, оскільки зазначений Порядок в частині встановлення земельних сервітутів для розміщення і обслуговування малих архітектурних форм, призначених для провадження підприємницької діяльності суперечить вимогам статті 401 ЦК України.

Щодо посилань прокурора на знаходження спірної ділянки в межах "червоних ліній" суд відхиляє дані твердження виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 39 цього Кодексу, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм.

Положеннями ст. 71 Земельного кодексу України передбачено, що до земель дорожнього господарства належать землі під проїзною частиною, узбіччям, земляним полотном, декоративним озелененням, резервами, кюветами, мостами, тунелями, транспортними розв'язками, водопропускними спорудами, підпірними стінками і розташованими в межах смуг відведення іншими дорожніми спорудами та обладнанням, а також землі, що знаходяться за межами смуг відведення, якщо на них розміщені споруди, що забезпечують функціонування автомобільних доріг.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про планування і забудову територій», генеральний план населеного пункту - це містобудівна документація, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту; детальний план території - містобудівна документація, що визначає зонування територій, розташування червоних ліній, інших ліній регулювання забудови, зон, у яких встановлюються планувальні обмеження, розміщення та функціональне призначення об'єктів містобудування, види забудови для окремих районів, мікрорайонів, кварталів та районів реконструкції існуючої забудови населених пунктів; червоні лінії - визначені в містобудівній документації відносно пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які відмежовують території мікрорайонів, кварталів та території іншого призначення.

Згідно Державних будівельних норм України ДБН В.2.3-5-2001, затверджених наказом Держбуду України від 11 квітня 2001 р. № 89 га введені в дію з 1 жовтня 2001 p., розміщення і будівництво наземних об'єктів житлово-цивільного, промислового призначення та інших капітальних споруд, крім об'єктів транспорту та інженерних мереж, в межах червоних ліній вулиць і доріг забороняється. Споруди торговельно-побутового призначення (крім кіосків з продажу проїзних квитків на зупинках маршрутних транспортних засобів) і рекламоносії повинні розміщуватися за межами тротуарів або узбіч згідно з вимогами існуючих законодавчих та нормативних актів, затвердженою містобудівною документацією та місцевими правилами забудови населених пунктів.

Статтею 1 Закону України «Про автомобільні дороги» визначено, що:

автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів;

вулиця - це автомобільна дорога, призначена для руху транспорт) і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів;

проїзна частина - це частина автомобільної дороги, безпосередньо призначена для руху транспортних засобів.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільні дороги», складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі.

Межі вулиці за її шириною визначаються "червоними лініями". Розташування будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній" вулиці не допускається.

Статтею 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Відповідно до приписів п. 1.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту від 07.02.2002 за № 7/52, чинного на момент прийняття спірних рішень та укладання договору особистого строкового сервітуту від 20.02.2012, тимчасові споруди не реєструвалися як об'єкт нерухомості.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка, площею 0,0070 га, кадастровий номер :20:001:0396, що розташована на АДРЕСА_1, та відноситься до земель житлової та громадської забудови, вид використання: для розміщення малої архітектурної форми (кіоску). Відповідно спірна земельна ділянка до земель транспорту не відноситься.

Також із вищезазначених норм випливає, що не заборонено надавати в користування земельні ділянки в межах червоних ліній, а заборона стосується лише розміщення будь-яких об'єктів, будівель, споруд або їх частин у межах "червоних ліній".

Прокурором не надано та в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження знаходження спірної земельної ділянки в межах червоних ліній, але протилежне, а саме знаходження спірної земельної ділянки поза межами червоних ліній доводять наступні докази, викопіюванна із Генерального плану м.Чернівці (а.с. 89) та проект відведення спірної земельної ділянки (а.с.124, 125).

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункти 2, 10 частини другій статті 16 ЦК України).

У частині десятій статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Крім того, суд зазначає, що обраний прокурором Шевченківського району м. Чернівці спосіб захисту порушених відповідачами інтересів держави шляхом визнання незаконними рішень відповідача-1 відповідає законодавству, є адекватним та призводить до поновлення порушених інтересів держави у повному обсязі,

Відповідно до вищевикладеного суд вирішив, визнати незаконним пункт 1 додатку 2 рішення 51 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм», №1312 від 29.04.2010 року, згідно якого ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0065 га на умовах договору встановлення земельного сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми (кіоску) на АДРЕСА_1.

Також, суд вирішив: - визнати незаконним пункт 1 рішення 56 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку під розміщення малої архітектурної форми та внесення змін в рішення міської ради з цього питання» № 1411 від 26.08.2010 р.

Що стосується посилання відповідача на те, що прокурором при зверненні з позовом не зазначено, в чому полягає порушення інтересів держави при прийнятті Чернівецькою міською радою спірних рішень, або яка існує загроза порушення інтересів держави, суд зазначає наступне.

За приписом статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а незаконна передача у користування спірних земельних ділянок порушує інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про прокуратуру" предметом нагляду за додержанням і застосуванням законів в числі інших є також й відповідність актів, які видаються всіма органами, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами, вимогам Конституції України та чинним законам.

Згідно зі статтею 361 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

За наявності вищевказаних підстав з метою представництва громадянина та держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законодавством, звертатися до суду з позовом.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99 встановлено, що прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спільних відносинах.

За змістом статей 2, 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності в нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому випадку прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до статей 1, 19 Закону України "Про прокуратуру" Генеральним прокурором України та підпорядкованими йому прокурорами здійснюється нагляд за додержанням і правильним застосуванням законів Кабінетом Міністрів України, міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади, органами державного і господарського управління та контролю, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими Радами, їх виконавчими органами, відповідність їх актів Конституції України та чинним законам.

Згідно зі статтею 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" здійснення державного контролю за використанням та охороною земель всіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 "Про державну інспекцію сільського господарства України" є Держсільгоспінспекція України.

Разом з тим, цим законом не передбачено повноважень щодо звернення названого центрального органу виконавчої влади до суду про визнання незаконними (недійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання недійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з чужого незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень також і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011.

В контексті викладеного, враховуючи, що у визначеному чинним законодавством державного органу, уповноваженим здійснювати функції контролю за використанням та охороною земель, відсутні повноваження щодо звернення до господарського суду, суд дійшов висновку, що прокурор Шевченківського району м. Чернівці, пред'являючи даний позов в інтересах держави, правомірно набув статус позивача, у зв'язку з чим твердження відповідачів про відсутність порушення інтересів держави суд визнає хибними. (дана позиція зазначена також в постанові ВГСУ від 17.10.2013 року по справі №917/717/13).

При ухваленні спірних пунктів зазначених рішень та укладеного договору встановлення земельного сервітуту Чернівецька міська рада діяла з порушенням зазначених норм чинного законодавства та всупереч інтересам територіальної громади.

Згідно з частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки оспорюваний договір укладений на підставі ухвалених Чернівецькою міською радою оскаржуваних незаконних рішень, не відповідає наведеним вимогам Цивільного та Земельного кодексів України, суд вирішив визнати недійсними договір встановлення земельного сервітуту від 27.09.2010 № 6, укладений між Чернівецького міською радою та ОСОБА_1.

Щодо того, що відповідачем по справі є приватний підприємець ОСОБА_1, а спірних рішення та спірний договір стосуються громадянина ОСОБА_1.

Так, пунктом 1 додатку 2 рішення 51 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм», №1312 від 29.04.2010 року надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки ОСОБА_1.

Згідно пункту 1 рішення 56 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку під розміщення малої архітектурної форми та внесення змін в рішення міської ради з цього питання» № 1411 від 26.08.2010 р. затверджено проект відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Спірний договір встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2010 р., укладений між Чернівецькою міською радою та громадянином ОСОБА_1, без зазначення його статусу, як приватного підприємця.

Відповідно до виписки з ЄДРПОУ ОСОБА_1 зареєстрований приватним підприємцем 18.02.2010 р., тобто на момент прийняття спірних рішень та укладення спірного договору відповідач 2 був приватним підприємцем. Доказів припинення підприємницької діяльності не надано.

Як зазначалось вище, згідно витягу з Державного земельного кадастру земельна ділянка, площею 0,0070 га, кадастровий номер :20:001:0396, що розташована на АДРЕСА_1, та відноситься до земель житлової та громадської забудови, вид використання: для розміщення малої архітектурної форми (кіоску) та цільове призначення землі роздрібної торгівлі та комерційних послуг (як і згідно спірного договору).

Також мала архітектурна форма (кіоск), яка розміщена на спірній земельній ділянці використовується приватним підприємцем ОСОБА_1, що підтверджується архітектурно-технічним паспортом кіоску продтоварів по АДРЕСА_1 (а.с. 112-122).

Тобто спірна земельна ділянка може використовуватися та використовується для ведення підприємницької діяльності.

Також суд, зазначає, що згідно ч.3 ст.267 ЦК Україна позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачами заяв про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не подавалося.

Враховуючи, що судом визнано недійсним договір встановлення земельного сервітуту, він є таким з моменту його вчинення і не породжує жодних прав чи обов'язків для його сторін. Визнання рішенням суду договору недійсним тягне за собою припинення його дії. Повернення земельної ділянки у договірних відносинах можливе як наслідок недійсності договору, оскільки відпала підстава землекористування.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин, суд вирішив, звільнити приватним підприємцем ОСОБА_1 (58000 АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) та повернути Чернівецькій міській раді земельну ділянку площею 0,0070 га, яка розташована на АДРЕСА_1, вартістю 31713,00 грн. кадастровий номер :20:001:0396.

Судові витрати, з урахуванням ступеня вини кожного відповідача у виникненні спору, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір в дохід Державного бюджету наступним чином: за визнання оскаржених рішень незаконними судовий збір підлягає стягненню з Чернівецької міської ради; за вимогу про визнання недійсним договору встановлення земельного сервітуту судовий збір слід стягнути з відповідачів рівними частинами; за звільнення та повернення земельної ділянки судовий збір належить стягнути з відповідача № 2.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 12, 22, 49, 78, 82, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Визнати незаконним пункт 1 додатку 2 рішення 51 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про надання дозволу юридичним та фізичним особам на складання проектів відведення земельних ділянок для укладання строкового платного сервітуту на розміщення малих архітектурних форм», №1312 від 29.04.2010 року, згідно якого ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0065 га на умовах договору встановлення земельного сервітуту для обслуговування малої архітектурної форми (кіоску) на АДРЕСА_1.

3. Визнати незаконним пункт 1 рішення 56 сесії V скликання Чернівецької міської ради «Про встановлення земельного сервітуту на земельну ділянку під розміщення малої архітектурної форми та внесення змін в рішення міської ради з цього питання» № 1411 від 26.08.2010 р.

4. Визнати недійсним договір встановлення земельного сервітуту №6 від 27.09.2010 р., укладений між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1.

5. Звільнити приватним підприємцем ОСОБА_1 (58000 АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) та повернути Чернівецькій міській раді земельну ділянку площею 0,0070 га, яка розташована на АДРЕСА_1, вартістю 31713,00 грн. кадастровий номер :20:001:0396.

6. Стягнути з Чернівецької міської ради (58000 м. Чернівці, Центральна площа, 1 ) в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 3045 грн., отримувач коштів УДКСУ у м. Чернівці, код отримувача 37978173, банк отримувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, код банку 856135, рахунок отримувача 3002, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу: судовий збір, господарський суд Чернівецької області, код 03500074 (стягувач - ДПІ у м.Чернівці).

7. Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 (58000 АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 1827 грн., отримувач коштів УДКСУ у м. Чернівці, код отримувача 37978173, банк отримувача ГУДКСУ у Чернівецькій області, код банку 856135, рахунок отримувача 3002, код класифікації доходів бюджету 22030001, призначення платежу: судовий збір, господарський суд Чернівецької області, код 03500074 (стягувач - ДПІ у м.Чернівці).

8. З набранням судовим рішенням законної сили видати накази.

За згодою прокурора, представників сторін та третьої особи в судовому засіданні 12.02.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Оформлене у відповідності до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України рішення підписане 16.02.2015 року.

Суддя І.В. Марущак