ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.02.15р. Справа № 904/10196/14

За позовом Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Дочірнього підприємства "Солонетеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (смт. Солоне, Дніпропетровської області)

про стягнення заборгованості за договором № 13/2318-БО-3 купівлі-продажу природного газу від 21.12.2012 у загальному розмірі 999 963 грн. 42 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Єфременко О.О. - головний юрисконсульт (довіреність № 14-88 від

18.04.2014)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому просить суд стягнути з Дочірнього підприємства "Солонетеплоенерго" Комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (далі-відповідач) заборгованість за договором № 13/2318-БО-3 купівлі-продажу природного газу від 21.12.2012 у загальному розмірі 999 963 грн. 42 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 837 600 грн. 90 коп. - основний борг;

- 78 787 грн. 14 коп. - пеня;

- 58 022 грн. 39 коп. - інфляційні втрати;

- 25 552 грн. 99 коп. - 3% річних.

При цьому, судом визначена арифметична помилка при визначенні позивачем загальної ціни позову, зазначеної на першому аркуші позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 13/2318-БО-3 купівлі-продажу природного газу від 21.12.2012 в частині повного та своєчасного розрахунку за поставлений природний газ протягом січня-березня 2013 року та жовтня-грудня 2013 року у встановлений договором строк, а також наявністю боргу за поставлений природний газ у сумі 837 600 грн. 90 коп. За прострочення виконання зобов'язання на підставі п. 7.2. договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 78 787 грн. 14 коп. На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 25 552 грн. 99 коп., втрати від інфляції у сумі 58 022 грн. 39 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2014 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 15.01.2015.

У судове засідання 15.01.2015 представник відповідача не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, крім того, не надав витребуваних судом документів.

Представник позивача у судове засідання 15.01.2015 з'явився, але вимоги ухвали суду від 26.12.2014 не виконав.

Так, ухвалою суду від 15.01.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 04.02.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Представник відповідача у судове засідання 04.02.2015 не з'явився, про день, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, вимоги ухвали суду від 15.01.2015 не виконав.

Представник позивача у судове засіданні 04.02.2015 з'явився, але вимоги вище вказаної ухвали суду у повному обсязі не виконав. Крім того, в процесі розгляду справи виникла необхідність у витребуванні додаткових доказів.

Так, ухвалою суду від 04.02.2015 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 19.02.2015, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

У судовому засіданні 19.02.2015 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у позовній заяві та підтвердив арифметичну помилку на першому листі позовної заяви, просив вважати ціною позову - 999 963 грн. 42 коп.

Представник відповідача у судове засідання 19.02.2015 не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19.02.2015, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 52400, Дніпропетровська область, смт. Солоне, вул. Шевченко, 4, на яку і направлялась кореспонденція господарського суду.

Крім того, суд зауважує, що поштові відправлення на адресу відповідача, в яких містилися ухвали суду від 26.12.2014 та від 04.02.2015 було ним отримано, що підтверджується поштовими повідомленнями № 109 452) та № 257 884), які повернулися до суду з відміткою про отримання вказаних відправлень 06.01.2015 та 11.02.2015 відповідачем (а.с.43, 57).

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду від 26.12.2014, 15.01.2015 та від 04.02.2015 були надіслані на адресу відповідача, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 19.02.2015, крім того, були отримані відповідачем.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

А отже, слід зауважити, що розгляд справи двічі відкладався з метою витребування додаткових доказів, що свідчить також про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 21.12.2012 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (далі-продавець, позивач) та Дочірнім підприємством ОКП "Дніпротеплоенерго" - "Солонетеплоенерго" (далі-покупець, відповідач) було укладено договір № 13/2318-БО-3 купівлі-продажу природного газу (далі-договір) (а.с.13-18), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ " Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах договору (пункт 1.1. договору).

Відповідно до пункту 11.1 договору, договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Згідно пункту 1.2. договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 338,4 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів:

- січень - обсяг 75,2 тис. куб. м.;

- лютий - обсяг 62,6 тис. куб. м.;

- березень - обсяг 53,3 тис. куб. м., всього в І квартал - 191,1 тис. куб. м.;

- квітень - обсяг 15,7 тис. куб. м.;

- травень - - ;

- червень - - , всього в ІІ кварталі - 15,7 тис. куб. м.;

- липень - - ;

- серпень - - ;

- вересень - - , всього в ІІІ кварталі - -;

- жовтень - обсяг 18,8 тис. куб. м.;

- листопад - обсяг 47,0 тис. куб. м.;

- грудень - обсяг 65,8 тис. куб. м. , всього в ІV кварталі - 131,6 тис. куб. м.

Обсяги газу, що планується передати за договором, може змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пункт 2.1.1. договору).

Так, позивач зазначає, що у період січень - березень 2013 року та жовтень - грудень 2013 року він поставив відповідачу природний газ в обсязі 268,346 тис. куб. м. на загальну суму 1 242 600 грн. 90 коп., який відповідач оплатив лише частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем станом на 26.05.2014 в сумі 837 600 грн. 90 коп., що і причиною спору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі-продажу, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 розділу ІІІ книги п'ятої Цивільного кодексу України.

У відповідності до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

У відповідності до пункту 3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно пункту 4.1. договору кількість газу, яка продається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця з урахуванням вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.2010 № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів", зареєстрованих в Мін'юсті 11.08.2010 за № 671/17966.

У пункті 3.4. договору сторони узгодили, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8 числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставною для остаточного розрахунку між сторонами.

На виконання умов договору позивачем у період з січень по березень 2013 року та з жовтня по грудень 2013 року було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 268,346 тис. куб. м. на загальну суму 1 242 600 грн. 90 коп., що підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу:

- акт від 31.01.2013 про прийняття відповідачем у січні 2013 року природного газу обсягом 60,174 тис. куб. м. на суму 280 515 грн. 30 коп. (з урахуванням його транспортування);

- акт від 28.02.2013 про прийняття відповідачем у лютому 2013 року природного газу обсягом 45,495 тис. куб. м. на суму 212 085 грн. 67 коп. (з урахуванням його транспортування);

- акт від 31.03.2013 про прийняття відповідачем у березні 2013 року природного газу обсягом 48,506 тис. куб. м. на суму 226 122 грн. 17 коп. (з урахуванням його транспортування);

- акт від 31.10.2013 про прийняття відповідачем у жовтні 2013 року природного газу обсягом 26,023 тис. куб. м. на суму 119 407 грн. 48 коп. (з урахуванням його транспортування);

- акт від 30.11.2013 про прийняття відповідачем у листопаді 2013 року природного газу обсягом 33,752 тис. куб. м. на суму 154 872 грн. 27 коп. (з урахуванням його транспортування);

- акт від 31.12.2013 про прийняття відповідачем у грудні 2013 року природного газу обсягом 54,396 тис. куб. м. на суму 249 598 грн. 01 коп. (з урахуванням його транспортування).

Вказані акти підписані, зокрема, позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості отриманого природного газу, підписані представником відповідача та скріплені відтиском його печатки.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов'язку продавця за договором поставити природний газ відповідає обов'язок покупця оплатити вартість газу і наданих послуг.

У відповідності до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У розділі 5 договору сторони узгодили ціни на газ.

Так, згідно пунктів 5.1. та 5.2. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3 509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3 884,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4 661,74 грн.

В подальшому сторони у додатковій угоді № 1 від 19.07.2013 до договору купівлі-продажу природного газу № 13/2318-БО-3 від 21.12.2012 уточнили ціну на газ, шляхом викладення з 01.07.2013 пунктів 5.2. та 5.5. статті 5 "Ціна газу" у наступній редакції:

- 5.2. Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3 459,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 295,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 59,12 грн., всього з ПДВ - 354,72 грн.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3 823,78 грн., крім того ПДВ - 20% - 764,76 грн., всього з ПДВ - 4 588,54 грн.

- 5.5. Загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно пункту 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 -го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На порушення вказаних умов договору, відповідач поставлений у спірний період природний газ оплатив лише частково, в сумі 405 000 грн. 00 коп., а саме:

- 29.04.2013 у сумі 100 000 грн. 00 коп.;

- 04.07.2013 у сумі 30 000 грн. 00 коп.;

- 23.09.2013 у сумі 10 000 грн. 00 коп.;

- 17.12.2013 у сумі 25 000 грн. 00 коп.;

- 27.12.2013 у сумі 40 000 грн. 00 коп.;

- 17.01.2014 у сумі 75 515 грн. 30 коп.;

- 17.01.2014 у сумі 124 484 грн. 70 коп.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо заперечень відповідача стосовно строку та якості поставленого у спірний період позивачем природного газу. А також, з вищезазначених актів приймання-передачі природного газу вбачається, що акти підписані без заперечень. Позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов'язань за договором.

Відповідно до пункту 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить також з наступного

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу статей 525, 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 6.1. договору, строк оплати отриманого у період січень - березень 2013 року та жовтень - грудень 2013 року природний газ на залишкову суму 837 600 грн. 90 коп. є таким, що настав.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Доказів погашення заборгованості за поставку природного газу на суму 837 600 грн. 90 коп. на момент розгляду спору відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності вказаного боргу не спростував.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором у відповідача перед позивачем в сумі 837 600 грн. 90 коп. належним чином доведений, документально підтверджений, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 837 600 грн. 90 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Окрім цього суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також договором.

В пункті 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договорі він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікованої облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Так, на підставі вказаного пункту договору, з урахуванням того, що позивачем його зобов'язання за договором були виконані у повному обсязі, була нарахована пеня за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання за весь період прострочення у сумі 78 787 грн. 14 коп.

Так, судом встановлено, що розрахунок здійснений за вірно визначеними періодами прострочення (за кожним актом окремо) в межах 6-місячного строку, з урахуванням часткової оплати, з арифметичної точки зору - вірно розрахований, а отже розрахунок визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 78 787 грн. 14 коп.

Крім цього, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та у зв'язку з простроченням відповідачем виконання зобов'язання щодо сплати боргу за поставлений природний газ у строк, визначений умовами договору, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були розраховані інфляційні втрати в сумі 58 022 грн. 39 коп. та 3% річних в сумі 25 552 грн. 99 коп., які він просив стягнути з відповідача відповідно до наданого розрахунку.

Згідно пункту 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що він відповідає вищевказаним вимогам, а отже суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення інфляційних втрат в сумі 58 022 грн. 39 коп.

Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 25 552 грн. 99 коп.

Так, суд встановлено, що розрахунок здійснений за вірно визначеними періодами прострочення (за кожним актом приймання-передачі природного газу окремо) з урахуванням часткової оплати, арифметично розрахунки проведені вірно, а отже розрахунок визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення 3% річних в сумі 25 552 грн. 99 коп.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Також слід зазначити, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат (пункт 2.1 статті 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" мінімальна заробітна плата з 1 січня 2014 року становила 1 218 грн. 00 коп. При зверненні з позовом до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 19 999 грн. 50 коп. згідно з платіжним дорученням № 2008808 від 08.09.2014 замість 19 999 грн. 27 коп. (2% ціни позову).

Таким чином, при звернені з позовом до суду позивач надмірно сплатив судовий збір в розмірі 0 грн. 23 коп. (19 999,50 грн. - 19 999,27 грн.).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, з державного бюджету України підлягає поверненню позивачу надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0 грн. 23 коп.

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на відповідача у розмірі 19 999 грн. 27 коп.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Дочірнього підприємства "Солонетеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради (52400, Дніпропетровська область, смт. Солоне, вул. Шевченко, 4; ідентифікаційний код 02128135) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) 837 600 грн. 90 коп. - основного боргу, 78 787 грн. 14 коп. - пені, 58 022 грн. 39 коп. - інфляційних втрат, 25 522 грн. 99 коп. - 3% річних та 19 999 грн. 27 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ідентифікаційний код 20077720) надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0 грн. 23 коп., перерахований згідно з платіжним дорученням № 2008808 від 08.09.2014, яке знаходиться в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Ю.В. Фещенко