номер провадження справи 18/149/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

18.02.2015 Справа № 908/5576/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Дакорт" (49017, місто Дніпропетровськ, вул. Виборгська, буд. 33-в, кв. 3)

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (84200, АДРЕСА_2, тел. НОМЕР_1, НОМЕР_2)

про стягнення 86575,37 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Карпенко О.В., довіреність № б/н від 01.01.2015 р., паспорт серії АН № 343711 від 13.04.2005 р.;

від відповідача: не з'явився;

До господарського суду Запорізької області 08.12.2014 року звернувся позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Дакорт" з позовною заявою до відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 86575,37 грн. Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням покупцем (відповідачем у справі) зобов'язань за договором № 000463 від 28.11.2013 р. в частині оплати отриманого товару. У зв'язку з наявністю порушень щодо виконання відповідачем грошового зобов'язання, позивач враховуючи положення умов договору та норми чинного законодавства нарахував до стягнення пеню та відсотки за користування чужими грошовими коштами. В обґрунтування своєї правової позиції посилався на ст.ст. 208, 253, 536, 625 ЦК України, ст.ст. 1-3, 173-175, 179-181, 193, 198, 229, 230-232 ГК України.

Ухвалою суду від 09.12.2014 р. порушено провадження у справі № 908/5576/14, присвоєно справі номер провадження 18/146/14, судове засідання призначене на 21 січня 2015 року, у зв'язку з неявкою сторін розгляд справи відкладений на 05.02.2015 року. Внаслідок невиконання позивачем вимог суду, що викладені в попередніх ухвалах, а саме не надання документальних доказів виконання позивачем зобов'язань щодо поставки товару в рамках дії договору № 000463 від 28.11.2013 р. та повторною неявкою представника відповідача розгляд справи відкладався на 18.02.2015 р., строк вирішення спору за клопотанням представника позивача продовжувався у відповідності до ст. 69 ГПК України. Позивача було зобов'язано надати суду, зокрема, договір № 000463 від 05.12.2013 р. з додатками, змінами та доповненнями (оригінал суду для огляду), на який є посилання у спірних накладних за період з 06.12.2013 р. - 20.12.2013 р., оскільки до матеріалів справи (в копії) та в судовому засіданні (в оригіналі) наданий договір № 000463 від 28.11.2013 р.; письмові пояснення щодо розбіжностей дати укладання договору, що вказана в накладних. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 18.02.2015 р. представник позивача повторно не надав витребуваних судом документів, письмових пояснень щодо розбіжностей дати укладання договору також не надав. З урахуванням неможливості виконати вимоги суду, а саме документально підтвердити свою правову позицію, представник позивача надав заяву про залишення справи без розгляду.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, відзив на позов суду не надав, представник відповідача в судове засідання за викликом не з'явився; про час та місце судового засідання відповідача повідомлено належним чином, в порядку ст. 64 ГПК України. Відповідно до витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 19571997 від 10.11.2014 р. та № 20029980 від 04.02.2015 р. адреса ОСОБА_1: 84200, АДРЕСА_2. Саме на цю адресу надсилалась вся кореспонденція. Зазначене свідчить, що судом були вжиті всі заходи повідомлення відповідача про порушення провадження у справі та призначення судового засідання.

Дослідивши наявні матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України та наведені учасниками процесу (представником позивача) аргументи, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача щодо залишення позовної заяви без розгляду, виходячи з наступного:

Із змісту статей 15,16 ЦК України слідує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Аналогічні норми щодо поняття господарського зобов'язання та підстав його виникнення встановлені ст.ст.173,174 Господарського кодексу України.

Як вже було зазначено вище, предметом позовних вимог є стягнення з ФОП ОСОБА_1 86575,37 грн. які складаються з: 57311,52 грн. заборгованості за поставлений товар в рамках дії договору № 000463 від 28.11.2013 р., 11161,67 грн. пені та 18102,18 грн. відсотків за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, доказами в господарському судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (з наступними змінами від 29.05.2013 р.).

Відповідно до п. 2.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наприклад, чинним законодавством, що регулює відносини за договором перевезення вантажу, встановлено перелік документів-доказів, які є підставою для покладення на перевізника відповідальності за втрату, псування, пошкодження або недостачу вантажу. Отже, ніякі інші документи не можуть підтверджувати обставини, що є підставою для покладення на перевізника відповідальності за незбереження вантажу.

Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи той факт, що підставою для звернення з позовом стало порушення відповідачем умов договору № 000463 від 28.11.2013 р., а суду надані товарно-транспортні накладні з посиланням на договір № 000463 від 05.12.2013 р., суд враховуючи положення статей 4-2 - 4-4 ГПК України повинен надати об'єктивну, повну та всебічну оцінку умовам договору № 000463 від 05.12.2013 р. або первинним бухгалтерським документам які б свідчили про здійснення поставки товару саме на підставі договору № 000463 від 28.11.2013 р., встановити факт порушення (недотримання) відповідачем прийнятих на себе зобов'язань щодо виконання умов договору (або від 28.11.2013 р., або від 05.12.2013 р.), перевірити правильність нарахування позивачем заборгованості та штрафних санкцій.

Разом з тим, як зазначив представник позивача виконати вимоги суду щодо представлення для огляду та оцінці оригінал договору № 00463 від 05.12.2013 р. з додатками або первинні бухгалтерські документи які б свідчили про здійснення поставки товару саме на підставі договору № 000463 від 28.11.2013 р. є неможливим, причини не виконання вимог суду представником зазначені не були.

З огляду на викладене, відсутність документальних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, позбавляє суд можливості надати об'єктивну та повну оцінку зазначеним позивачем обставинам та визнати дії відповідача протиправними та як наслідок стягнути обумовлену в позові суму заборгованості та штрафних санкцій.

Пункту 3 частини першої статті 84 ГПК України встановлено, що у мотивувальній частині рішення вказуються обставини справи, докази на підставі яких прийнято рішення. Таким чином, рішення господарського суду не може бути викладено нечітко та ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 5 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явися на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджало вирішенню спору.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що позивачем не виконані вимоги суду: не обґрунтовано позовні вимоги щодо порушення прав позивача саме відповідачем, не надано суду належних доказів права вимоги у позивача на стягнення суми заборгованості та нарахування штрафних санкцій; не обґрунтовано спосіб захисту порушеного права позивача; суду не надано оригіналу договору № 000463 від 05.12.2013 р. із всіма його невід'ємними частинами або первинні бухгалтерські документ, які б свідчили про здійснення поставки товару саме на підставі договору № 000463 від 28.11.2013 р.

В зв'язку із тим, що до позовної заяви позивачем додані копії документів, зокрема договір № 000463 від 28.11.2013 р., а докази виконання позивачем зобов'язань щодо поставки товару за договором № 000463 від 05.12.2013 р., з'ясування дійсної наявності правовідносин між ТОВ «Дакорт» та відповідачем є можливим, суд дійшов висновку, що клопотання позивача підлягає задоволенню, а позов - залишенню без розгляду на підставі п. 5 ст. 81 ГПК України. Невиконання вимог суду унеможливили повно, об'єктивно та всебічно вирішити спірне питання наявності або відсутні господарських правовідносин та виникнення заборгованості у ФОП ОСОБА_1 перед позивачем за договором № 000463 від 28.11.2013 р., доданим до матеріалів даної справи.

Суд звертає увагу позивача на той факт, що після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. п. 5 ст. 81, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов залишити без розгляду.

Суддя В.В. Носівець