РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 906/1152/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Юрчук М.І. ,

судді Бучинська Г.Б.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Житомирської області від 04.11.14 р. у справі № 906/1152/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до відкритого акціонерного товариства "Гарантбуд"

про стягнення 222575,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області до відкритого акціонерного товариства "Гарантбуд" про стягнення 222 575, 73 грн. /а.с. 2-4/.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 року у справі № 906/1152/14 (суддя Давидюк В.К.) в позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до відкритого акціонерного товариства "Гарантбуд" про стягнення 222 575, 73 грн. відмовлено /а.с. 75-77/.

Позивач ФОП ОСОБА_3, не погоджуючись з даним рішенням, звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 04.11.2014р. у справі № 906/1152/14, скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити повністю.

В обгрунтування апеляційної скарги, скаржник вказує наступне:

- станом на 01.07.2014 року борг відповідача перед позивачем становить 95 483,40 грн., що підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків між сторонами;

- місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності належних доказів, які б підтверджували отримання відповідачем товару;

- позивачем не було порушено строки звернення до суду з позовом, так як борг за товар сплачувався частинами, а тому з урахуванням вимог част.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається сплатою боргу відповідачем.

Таким чином, на думку скаржника, правові підстави для відмови в задоволенні позову відсутні, просить рішення господарського суду Житомирської області від 04.11.2014 року у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити /а.с. 98-103/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року у справі № 906/1152/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Демянчук Ю.Г. та призначено до розгляду на 28.01.2015 року /а.с. 96-97/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.01.2015 року розгляд справи відкладено на 11.02.2015 року в зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів /а.с. 141-142/.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 року внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демянчука Ю.Г. та відповідно до затверджених складів колегій; визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І., суддя Бучинська Г.Б. /а.с. 146/.

11.02.2015 року позивач в судовому засіданні повністю підтримав вимоги і доводи, викладені в апеляційній скарзі.

11.02.2015 року відповідач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив; про причини неявки суд не повідомив. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, останній був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи /а.с. 144/.

Поскільки ухвалами Рівненського апеляційного господарського суду від 12.01.2015 року та від 28.01.2015 року явка представників сторін обов'язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (надалі - позивач) згідно усної домовленості та на підставі наявних в матеріалах справи накладних /а.с. 9-19/:

- накладна №2 від 20.01.2009 року; - накладна №52 від 22.09.2009 року; - накладна №56 від 08.10.2009 року; - накладна №59 від 21.10.2009 року; - накладна №45 від 19.11.2009 року; - накладна №46 від 30.11.2009 року; - накладна №49 від 07.12.2009 року; - накладна №56 від 23.09.2010 року; - накладна №б/н від 01.10.2010 року; - накладна №б/н від 07.10.2010 року;- накладна №б/н від 12.10.2010 року; - накладна №б/н від 23.10.2010 року; - накладна №б/н від 02.11.2010 року; - накладна №б/н від 12.11.2010 року; - накладна №25 від 16.05.2011 року; - накладна №28 від 03.06.2011 року; - накладна №30 від 09.06.2011 року; - накладна №30/1 від 05.08.2011 року; - накладна №30 від 17.08.2011 року; - накладна №34 від 16.09.2011 року.
поставив ВАТ "Гарантбуд" в період з 2008 року по 2011 рік пиломатеріалу обробленого та обрізного і дошки на загальну суму 217 208, 40 грн.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачем здійснено часткову оплату товару на суму 121 725,00 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, за розрахунком ФОП ОСОБА_3, становить 95 483,40 грн.

25.07.2014 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу на суму 95 483,40 грн., яка залишена останнім без відповіді та реагування /а.с. 21/.

Зазначені обставини слугували підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача 95 483, 40 грн. боргу за поставлений товар, 7 353,53 грн. 3 % річних, 105 604, 64 грн. інфляційних та 14 134,16 грн. пені.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до част. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

З врахуванням вимог ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (част.1 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань та фінансових результатів.

Тобто, факт здійснення позивачем господарської операції, а саме, поставка товару відповідачу, повинна підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами.

Накладна - первинний разовий документ по обліку товарно-матеріальних цінностей, який для надання їй юридичної сили і доказовості повинен мати обов'язкові вищезазначені реквізити. Накладні застосовуються в усіх підприємствах і є виправданими документами на надходження або відпуск матеріальних цінностей.

Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (част.2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Згідно п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ,

- назва документа (форми),

- дата і місце складання,

- зміст та обсяг господарської операції,

- одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі),

- посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити:

- ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру,

- номер документа,

- підстава для здійснення операцій,

- дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Як підставу заявленого позову, ФОП ОСОБА_3, додано до позовної заяви копії накладних /а.с.9-19/.

Позивачем не виконано вимоги ухвали господарського суду Житомирської області від 14.10.2014р. у справі № 906/1152/14 та не надано суду оригіналів документів, на яких грунтуються позовні вимоги /а.с.64/.

Водночас, 27.01.2015 року під час апеляційного розгляду позивачем долучено до матеріалів справи оригінали накладних за період з 2009 року по 2011 рік на підтвердження здійснення господарських операцій /а.с.114-137/.

Однак, колегія суддів не бере до уваги подані оригінали накладних, оскільки останні є аналогічними за номерами та датами, проте візуально відрізняються від наявних та досліджених судом першої інстанції, копій.

При цьому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, вказавши, що копії накладних, додані до позовної заяви, не є належними та допустимими доказами підтвердження здійсненої поставки товару відповідачеві, з огляду на таке.

Позивачем зазначено, що поставка пиломатеріалу обробленого та обрізного і дошки була здійснена ВАТ «Гарантбуд», тоді як частина накладних в графі «кому відпущено» містить наступні записи:

- згідно накладної № 52 від 22.09.2009 року товар відпущено ТОВ "Будівельна компанія "Ховга";

- згідно накладної № 59 від 21.10.2009 року товар відпущено ТОВ "Будівельна компанія "Ховга";

- згідно накладної № 30/1 від 05.08.2011 року товар відпущено Нов.-Волинський Гантбуд.;

- згідно накладної № 46 від 30.11.2009 року товар відпущено Нов. Волинський Гаранбут.;

- згідно накладної № 49 від 07.12.2009 року товар відпущено Нов. Волинський Гаранбут.;

- згідно накладної № 28 від 03.06.2011 року товар відпущено Нов. Волинський Гаранбут.;

- згідно накладної № 25 від 16.05.2011 року товар відпущено Нов. Волинський Гаранбут;

- згідно накладної № 30 від 09.06.2011 року товар відпущено Нов. Волинський Гаранбут;

- згідно накладної № 34 від 16.09.2011року товар відпущено Нов. Волинський Гаранбут.

Відтак, з вказаних накладних не вбачається, що передача товару відбувалась саме відповідачеві - ВАТ "Гарантбуд".

Окрім того, частина накладних не містить підпису уповноваженої особи, яка отримала товар в графі "прийняв товар":

- № б/н від 01.10.2010 року

- № 56 від 23.09.2010 року;

- № б/н від 12.10.2010 року;

- № б/н від 7.10.2010 року;

- № б/н від 2.11.2010 року;

- № б/н від 23.10.2010 року;

- № б/н від 12.11.2010 року.

Одночасно, у відповідності до накладних: від 20.01.2009 року, № 45 від 19.11.2009 року та № 56 від 08.10.2009 року товар був переданий відповідачеві - ВАТ "Гарантбуд" на загальну суму 33609, 90 грн.

При цьому, як зазначено в позовній заяві, відповідач здійснив частковий розрахунок на суму 121 725, 00 грн., а інших належних доказів в підтвердження передачі товару відповідачеві і, як наслідок, існування у останнього заборгованості перед ФОП ОСОБА_3 не надано.

Відповідно до п.2 вимог Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затверджених наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року, сировина, матеріали, паливо, запчастини, інвентар, худоба, насіння, добрива, інструмент, товари, основні засоби та інші товарно-матеріальні цінності, а також нематеріальні активи, грошові документи і цінні папери (надалі - цінності) відпускаються покупцям або передаються безоплатно тільки за довіреністю одержувачів.

Довіреність на одержання цінностей - первинний документ, в якому фіксується рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначений перелік та кількість цінностей.

Слід зазначити, що відповідно до ст.51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Отже, належних доказів, які б підтверджували отримання відповідачем товару на суму 217 208,40 грн. та наявності заборгованості у відповідача перед позивачем немає, і, як наслідок, відсутні підстави для нарахування на вказану суму інфляційних, 3 % річних.

Щодо вимог про стягнення пені.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (част.1 ст.546 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (част.1, 3 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Поскільки, між сторонам не укладався правочин про забезпечення виконання зобов'язання, вимоги позивача про стягнення пені є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не бере до уваги посилання скаржника на акт звіряння взаємних розрахунків між сторонами, викладені в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2009 року по 01.01.2014 року, підписаного ВАТ "Гарантбуд" і ПП ОСОБА_3, початкове сальдо за даними ВАТ "Гарантбуд" становить 53 986,60 грн. /а.с.38/.

З вказаного акту не вбачається дата, станом на яку виникла вказана заборгованість і за який період. А тому не вбачається можливим підтвердити існування початкового сальдо у сумі 53986,60 грн. первинними бухгалтерськими документами.

Одночасно, відповідно до акту звіряння у 2011 році ВАТ "Гарантбуд" здійснено оплат на суму 30000,00 грн.

Згідно банківських виписок, наявних у матеріалах справи, у 2011 році ВАТ "Гарантбуд" здійснено оплат на загальну суму 47000,00 грн., а саме: 31.03.2011р. - 20000,00 грн. /а.с.22/, 15.04.2011р. - 17000,00 грн. /а.с.23/, 10.08.2011р. - 10000,00 грн. /а.с.24/.

Тобто судом встановлено, що акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2009 року по 01.01.2014 року, підписаний ВАТ "Гарантбуд" і ПП ОСОБА_3, містить недостовірні дані щодо оплат за 2011 рік, відтак, даний акт не може підтверджувати суму боргу відповідача перед позивачем.

Окрім того, акт звiрки - є документом, за яким пiдприємства звiряють бухгалтерський облiк операцiй, а наявнiсть чи вiдсутнiсть будь-яких зобов'язань сторiн пiдтверджується первинними документами (договором, розрахунками, тощо). Вiдповiдно акт звiрки не може використовуватись як письмова форма визнання боргу. Первиннi документи повиннi мiстити дату здiйснення господарської операцiї, суму платежу або суму на яку проведено залiк, iншi реквiзити. Саме такi первиннi документи, а не складенi на їх пiдставi акти звiрки взаємних розрахункiв, виступають належними доказами у пiдтвердження проведення тiєї чи iншої господарської операцiї, здiйснення тих чи iнших дiй, виконання цивiльних прав та обов'язкiв.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 14.04.2014 року у справі № 908/3727/13.

За наведеного, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, документально необгрунтованими та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді справи. Рішення господарського суду Житомирської області у даній справі ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 04.11.14 р. у справі № 906/1152/14 залишити без змін, апеляційну скаргу позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/1152/14 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Бучинська Г.Б.