РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2015Справа №903/767/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми «НПП Каскад»

До 1-го відповідача - Комунального підприємства «Інформаційно-аналітичний центр «Волиньенергософт»

2-го відповідача - Волинської обласної ради

про визнання договору укладеним

Суддя Демидов В.О.

Секретар с/з Рибіна В.Л.

За участю представників сторін:

від позивача - Садовський Р.Е., довіреність від 02.02.2015 № 6;

від 1-го відповідача - Пархомчук В.Л., доручення від 13.01.2015 № 27;

від 2-го відповідача - Якимчук М.В., довіреність від 13.01.2015 № 24/35/2-15;

в с т а н о в и в:

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про визнання укладеним договору оренди індивідуально визначеного майна від 15.01.2014 № 31/01-14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.01.2014 між позивачем як орендарем, Волинською обласною радою як орендодавцем та КП «ІАЦ «Волиньенергософт» як балансоутримувачем укладено договір оренди нежитлових приміщень № 31/01-14, що знаходяться на першому поверсі триповерхової будівлі по вул. Винниченка, 67 у м. Луцьку. Вказаний договір підписаний позивачем, КП «ІАЦ «Волиньенергософт» та його примірники направлені до Волинської обласної ради для підписання. Станом на 20.08.2014 договір Волинською обласною радою не підписаний.

Як зазначає позивач, рахунки на сплату орендної плати за договором за період з 01.02.2014 по 01.06.2014 направлялися першим відповідачем позивачеві.

Посилаючись на те, що сторонами договору оренди погоджені усі його істотні умови, позивач зазначив про те, що даний договір є укладеним та звернувся до суду з даним позовом, посилаючись, серед іншого, на положення ч. 1 ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до яких позивачем відповідачам було подано пакет документів для укладення договору .

08.09.2014 від першого відповідача - КП "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт" на адресу господарського суду Волинської області надійшло заперечення на позов, в якому останній наполягає на відмові в позові, в обґрунтування посилається на те, що проект договору оренди № 31/01-14 від 15.01.2014 не підписаний та не скріплений печаткою з боку орендодавця - Волинської обласної ради. Основною причиною непідписання договору є систематичне порушення істотних умов попереднього договору оренди, в т. ч. існуюча заборгованість з орендних платежів КП «ІАЦ "Волиньенергософт" та до обласного бюджету. Крім того, частина приміщень використовується позивачем не за прямим, зазначеним в проекті договору призначенням, що є грубим порушенням Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Письмовим відзивом на позовну заяву другий відповідач просить відмовити в позові в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову другий відповідач зазначив, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору. Крім того, вищезазначена норма визначена і пунктом 7.1. проекту договору оренди від15.01.2014 № 31/01-14, який позивач просить визнати укладеним. Вищевказаний договір не підписаний Волинською обласною радою, яка в цьому договорі є орендодавцем, тому вважати його укладеним не має ніяких правових підстав. Крім того, ТОВ Фірма "НПП "Каскад" за договором оренди, який закінчився 31.12.2014, має заборгованість з орендної плати до обласного бюджету та балансоутримувачу, та має заборгованість за надання комунальних послуг та утримання будинку.

Другий відповідач зазначив, що, враховуючи те, що орендар постійно не сплачував орендної плати, Волинська обласна рада не мала наміру передавати в оренду ТОВ Фірмі "НПП "Каскад" приміщення по вул. Винниченка. 67.

Рішенням господарського суду Волинської області від 23.09.2014 у даній справі у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.11.2014 у даній справі вказане вище рішення місцевого господарського суду скасоване, справу направлено до господарського суду Волинської області для вирішення питання направлення за підсудністю.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 15.12.2014 справу № 903/767/14 направлено за виключною підсудністю до господарського суду міста Києва.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, вислухавши присутніх під час судового розгляду справи представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивачем як орендарем та КП «ІАЦ «Волиньенергософт» як балансоутримувачем комунального майна погоджено проект договору оренди нежитлових приміщень від 15.01.2014 № 31/01-14, що знаходяться на першому поверсі триповерхової будівлі по вул. Винниченка, 67 у м. Луцьку. Вказаний договір підписаний позивачем, КП «ІАЦ «Волиньенергософт» та його примірники направлені до Волинської обласної ради для підписання.

Вказаний договір Волинською обласною радою не підписаний.

Відмова від укладення договору обґрунтована Волинською обласною радою систематичною несплатою позивачем орендної плати за договором оренди цього ж майна, укладеним раніше, а також використанням комунального майна не за призначенням, зазначеним у проекті договору оренди.

Нерухоме майно, зазначене у проекті договору оренди як об'єкт оренди, фактично використовується позивачем у справі на підставі раніше укладеного сторонами у справі договору оренди від 17.09.2012 № 09/09-12.

Як зазначає позивач, рахунки на сплату орендної плати за період з 01.02.2014 по 01.06.2014 направлялися першим відповідачем позивачеві.

При цьому позивачем у справі як орендарем комунального майна систематично не сплачувалася орендна плата та інші платежі, передбачені договором оренди від 17.09.2012 № 09/09-12.

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.09.2014 у справі № 903/582/14 з ТОВ Фірми «НПП Каскад» на користь Волинської обласної ради та КП «ІАЦ «Волиньенергософт» стягнуто заборгованість з орендної плати за укладеним сторонами договором оренди від 17.09.2012 № 09/09-12, з комунальних платежів, інфляційні нарахування на суми заборгованості у загальному розмірі 249753,20 грн.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі з таких підстав.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності з приписами ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Приписами ст. 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; що проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін і у випадку, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках; сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору; за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для

договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

З матеріалів справи вбачається, що 15.01.2014 позивач - товариство з обмеженою відповідальністю Фірма НПП "Каскад", маючи намір укласти договір оренди нежитлових приміщень № 31/01-14, що знаходиться на першому поверсі триповерхової будівлі за адресою: м. Луцьк, вул. Винниченка 67, підписав його з балансоутримувачем - КП "Інформаційно-аналітичний центр "Волиньенергософт", та направив для підписання власнику даного приміщення Волинській обласній раді.

Згідно із 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Зокрема, згідно із ст. 134 Господарського кодексу України та ст. 314 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається майном на власний розсуд.

Вищевказаний договір власником майна - Волинською обласною радою, яка в цьому договорі є орендодавцем, не підписаний.

Крім того, ТОВ Фірма НПП "Каскад" за раніше укладеним договором оренди № 09/9-12 від 17.09.2012, термін дії якого закінчився 31.12.2013, має значну заборгованість по орендній платі до обласного бюджету, балансоутримувачу та має заборгованість за комунальні послуги, про що свідчить, зокрема, рішення господарського суду Волинської області від 03.09.2014 № 903/582/14.

Відповідно до Положення про оренду нерухомого майна спільної власності територіальної громади сіл, селищ, міст області, затвердженого рішенням Волинської обласної ради від 13.05.2011 № 4/46 (далі за текстом - Положення), наявність непогашеної заборгованості з оренди за попередній період не дозволяє переукласти договір оренди на новий термін.

Враховуючи вищевикладене, сторонами не досягнуто домовленості з усіх істотних умов і не підписано текст договору, а тому відсутні підстави для висновку про фактичне укладення даного договору оренди.

Конкурс щодо оренди нерухомого майна відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не проводився.

Вимоги Положення щодо порядку укладення договору оренди сторонами у справі також дотримані не були.

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер. Проте захист таких інтересів повинний вчинюватись у спосіб, передбачений законодавством, у тому числі процесуальним.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, якими способами захисту цивільних прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обов'язку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

- визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб;

- суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України також визначено, якими способами захисту прав та інтересів здійснюється усунення допущеного відповідачем порушення права позивача, а саме:

- визнання наявності або відсутності прав;

- визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів;

- визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом;

- відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання;

- припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення;

- присудження до виконання обов'язку в натурі;

- відшкодування збитків;

- застосування штрафних санкцій;

- застосування оперативно-господарських санкцій;

- застосування адміністративно-господарських санкцій;

- установлення, зміни і припинення господарських правовідносин;

- іншими способами, передбаченими законом.

Згідно з частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим, ніж зазначено в цій статті, способом, що встановлений договором або законом.

Норми ст. 20 Господарського кодексу України та ст. 16 Цивільного кодексу України закріплюють, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і визначають способи судового захисту, проте такий спосіб захисту, як встановлення факту продовження і чинності договору оренди майна, зазначеними нормами не передбачений.

Позивач, наполягаючи на можливості судового захисту цивільного права або інтересу і у інший спосіб, а саме шляхом встановлення факту укладення договору, не доводить існування будь-яких інших норм закону або умов договору, якими був би встановлений саме такий спосіб захисту права господарським судом.

Обрання неправильного способу захисту порушеного права або оспорюваного інтересу унеможливлює задоволення позовних вимог і тягне за собою відмову в позові.

Аналогічну правову позицію викладено й у постановах судових колегій Вищого господарського суду України від 15.07.2010 у справі № 17/316д/09, від 27.10.2010 у справі № 17/67д/10.

З урахуванням викладеного вище у задоволенні позову слід відмовити з віднесенням на позивача судових витрат у справі на підставі приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

1. У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні 06.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дата складення та підписання повного рішення - 11.02.2015.

Суддя В.О. Демидов