КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Справа№ 927/1732/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання: Білецький Л.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - Іванкіна Ю.Б. (дов. №14-91 від 18.04.2014 року);

від відповідача - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.12.2014 року

у справі №927/1732/14 (суддя Мурашко І.Г.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до приватного підприємства "Спеціальна енергетична компанія", м. Чернігів

про стягнення заборгованості у сумі 1 470 176,88 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до приватного підприємства "Спеціальна енергетична компанія" про стягнення заборгованості у сумі 1 470 176,88 грн.

17.12.2014 року до канцелярії суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої надано уточнений розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих по 14.10.2014 року, а саме пені у сумі 87 216,55 грн., 3% річних у сумі 46 143,33 грн., інфляційних втрат у сумі 199 160,53 грн.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 17.12.2014 року у справі №927/1732/14 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порядок і строк оплати вартості поставленого природного газу, визначається договором від 14.10.2014 року №763/30 про організацію взаєморозрахунків, прострочення з оплати відповідачем не допущено, отже, права позивача на день подання позову до суду порушені не були.

Не погодившись із вказаним рішенням, публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернігівської області від 17.12.2014 року у справі №927/1732/14 та прийняти нове рішення, яким стягнути з приватного підприємства "Спеціальна енергетична компанія" на користь позивача 87 216,55 грн. пені, 39 139,02 грн. 3% річних, 143 551,96 грн. інфляційних втрат.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що станом на 04.08.2014 року (нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат) договір №763/30 не було укладено, а договір про організацію взаєморозрахунків не містить положень про розповсюдження його дії на відносини сторін, що склалися до його укладання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 року прийнято апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.12.2014 року у справі №927/1732/14 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та призначено розгляд справи на 11.02.2015 року.

В судове засідання, призначене на 11.02.2015 року, представник відповідача не з'явився, причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про час та дату судового засідання.

В судове засідання, призначене на 11.02.2015 року, з'явився представник позивача, надав усні пояснення по суті спору. відповів на запитання суду. Вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст. 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Колегією судів, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, зважаючи на належне повідомлення представника відповідача про час та дату судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Продавець) та Приватним підприємством "Спеціальна енергетична компанія" (Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу № 13/3194-ТЕ-39 (а.с. 13-18) (далі за текстом - договір).

У відповідності до п.1.1. вказаного договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природній газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природній газ (надалі - газ), на умовах договору.

Згідно з п. 2.1 договору, позивач передає відповідачу з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 1 196 тис. куб. м. (один мільйон сто дев'яносто шість тисяч куб. м), у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): 218 - у січні, 167 - у лютому, 142 - у березні, 67 - у квітні, 29 - у травні, 25 - у червні, 21 - у липні, 21 - у серпні, 29 - у вересні, 109 - у жовтні, 167 - у листопаді, 201 - у грудні.

Пунктом 3.3. договору, сторони визначили, що приймання-передача газу, переданого позивачем (продавцем) відповідачу (покупцеві) у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу відповідачем (покупцем) у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача (покупця).

Згідно п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використання газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаному уповноваженим представником та скріпленому печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За приписами п. 5.1. договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ).

У відповідності до п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1309,20 грн. Загальна вартість цього договору на дату його укладення становить 1304836 грн., крім того ПДВ - 260967,20 грн., разом з ПДВ - 1565803,20 грн.

За умовами п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв імпортований природний газ за період з січня 2013 року - по грудень 2013 року, включно, в обсязі 916,796 тис. куб. м. на загальну суму 1 200 269,35 грн.

Наведене підтверджується належним чином завіреними копіями актів прийому-передачі природного газу від 22.01.2014 року за природній газ поставлений в січні 2013 року на суму 232 981,31 грн. (а.с. 20), від 22.01.2014 року за природній газ поставлений в лютому 2013 року на суму 186 821,52 грн. (а.с. 22), від 22.01.2014 року за природній газ поставлений в березні 2013 року на суму 213 314,51 грн. (а.с. 23), від 22.01.2014 року за природній газ поставлений в квітні 2013 року на суму 98 080,04 грн. (а.с. 25), від 22.01.2014 року за природній газ поставлений в травні 2013 року на суму 15 156,62 грн. (а.с. 27), від 31.10.2013 року за природній газ поставлений в жовтні 2013 року на суму 124 519,32 грн. (а.с. 29), від 24.01.2014 року за природній газ поставлений в листопаді 2013 року на суму 129 782,30 грн. (а.с. 30), від 24.01.2014 року за природній газ поставлений в грудні 2013 року на суму 199613,73 грн. (а.с. 31).

Акти приймання - передачі природного газу від 30.06.2013 року за січень 2013 року, від 28.02.2013 року за лютий 2013 року, від 31.03.2013 року за березень 2013 року, від 30.04.2013 року за квітень 2013 року від 31.05.2013 року за травень 2013 року (а.с. 19, 21, 24, 26, 28) анульовані сторонами шляхом підписання актів від 22.01.2014 року за січень 2013 року, за лютий 2013 року, за березень 2013 року, за квітень 2013 року, за травень 2013 року (а.с. 20, 22, 23, 25, 27).

Спір у справі виник, на думку позивача, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині оплати грошових коштів за поставлений газ, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що предметом вказаного договору є купівля-продаж природного газу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Статтею 2 Закону України "Про теплопостачання" від 02.06.2005 р. № 2633-ІV (зі змінами та доповненнями) визначено, що даний закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

За приписами ст. 20 вказаного Закону тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ч.1).

У разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг. Видатки на відшкодування втрат підприємств, що пов'язані із встановленням тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, фінансуються за рахунок коштів відповідного місцевого бюджету (ч.ч. 4, 5 ст. 31 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (зі змінами та доповненнями)).

Підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості, у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору (Постанова Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року №30).

Колегією суддів встановлено, що 14.10.2014 року між сторонами у справі, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Чернігівській області, Департаментом фінансів Чернігівської обласної державної адміністрації, Фінансовим управлінням Чернігівської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, укладено договір № 763/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік) (а.с. 71-75).

У відповідності до п. 1 вказаного договору, предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялись, транспортувались та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 року № 30.

З аналізу даного договору слідує, що у відповідності до його умов сторони дійшли згоди погасити заборгованість відповідача перед позивачем за договором №13/3194-ТЕ-39 від 28.12.2013 року на суму 1200269,35 грн.

Сторони домовились про те, що погашення вказаної заборгованості відбудеться за рахунок коштів, які надійшли до спеціального фонду державного бюджету від продажу облігацій внутрішньої державної позики для погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню.

Строк виконання зобов'язання з оплати вартості поставленого природного газу у 2013 року згідно договору № 13/3194-ТЕ-39 сторони визначили моментом перерахування територіальним органом Державного Казначейства грошових коштів з Державного бюджету.

Пунктом 11 вказаного договору передбачено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Судом першої інстанції встановлено, з чим погоджується колегія суддів, що 26.11.2014 року, на виконання умов договору №13/3194-ТЕ-39, договору 763/30 від 14.10.2014 року, п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік", було сплачено основний борг в повному обсязі в сумі 1200269,35 грн., шляхом перерахуванням Державною казначейською службою України коштів з Державного бюджету України. Наведене підтверджується банківською випискою по рахунку станом на 26.11.2014 року та платіжним доручення № 17 від 26.11.2014 року (а.с. 104-107).

Колегія суддів зазначає, що договором від 14.10.2014 року №763/30 про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків зокрема згідно спірного договору №13/3194-ТЕ-39 від 28.12.2012 року на суму 1 200 269,35 грн.

З матеріалів справи вбачається, 26.11.2014 року ПП "Спеціальна енергетична компанія" перерахувала кошти в сумі 1 200 269,35 грн. на рахунок ПАТ НАК "Нафтогаз України" згідно платіжного доручення №17 від 26.11.2014 року, тобто в межах строків встановлених договором №763/30 про організацію взаєморозрахунків від 14.10.2014 року.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Беручи до уваги те, що порядок і строк оплати вартості поставленого природного газу, визначається договором від 14.10.2014 року №763/30 про організацію взаєморозрахунків, прострочення з оплати відповідачем не допущено, права позивача на день подання позову до суду порушені не були, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Щодо посилань відповідача на новацію договору купівлі - продажу природного газу № 13/3194-ТЕ-39 від 28.12.2014 року шляхом укладення договору № 763/30 від 14.10.2014 року про організацію взаєморозрахунків у розумінні ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Тобто, характерним для новації є саме укладення нового зобов'язання, а не зміна його частини, що є підставою для припинення попереднього зобов'язання, при цьому нове зобов'язання укладається між тими ж сторонами. Договір про організацію взаєморозрахунків таких ознак не містить.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України від 09.09.2014 року у справі №5011-35/1272-2012-42/527-2012.

Колегія суддів наголошує на тому, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, та відхиляються як безпідставні та такі, що спростовуються наступним.

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Таким чином, для застосування санкцій, передбачених умовами договору та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Згідно зі ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про те, що місцевий господарський суд, виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні місцевого господарського суду повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила, що обставини, на які посилається скаржник, не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення господарського суду Чернігівської області від 17.12.2014 року у справі №927/1732/14.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Чернігівської області від 17.12.2014 року у справі №927/1732/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 17.12.2014 року у справі №927/1732/14 залишити без змін.

3. Справу №927/1732/14 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко