КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа№ 910/10562/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Копитової О.С.

Разіної Т.І.

за участю секретаря Карпюк О.С.,

представників:

від заявника - Криворога І.О. (дов. від 05.11.2014),

від Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві - Мірошніченко О.М. (дов. від 21.02.2014),

від боржника - Гавриленка Я.С. (дов. від 12.08.2013),

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг", Приватного підприємства "Новагрос"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2014

у справі № 910/10562/14 (суддя Омельченко Л.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Високі аграрні технології"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/10562/14 затверджено реєстр вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельна компанія МСУ" на загальну суму 45 923 273,19 грн. Зокрема, визнано кредиторські вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг", що підлягають задоволенню в першу чергу на суму 7 308,00 грн., в четверту чергу на суму 4 720 754,94 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, ініціюючий кредитор звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 в частині відмови у визнанні грошових вимог до боржника, прийняти постанову, якою змінити оскаржувану ухвалу та визнати грошові вимоги до боржника в сумі 9 906 712,13 грн., з яких вимоги четвертої черги - 9 392 777,82 грн., вимоги шостої черги - 506 626,31 грн., вимоги першої черги - 7 308,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Сотніков С.В., судді: Остапенко О.М., Копитова О.С. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 27.01.2015.

Згідно розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 у зв'язку з перебуванням судді Остапенка О.М. у відпустці, справу № 910/10562/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сотніков С.В., судді - Копитова О.С., Разіна Т.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 розгляд справи відкладено на 10.02.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" на п'ятнадцять днів.

10.02.2015 в судовому засіданні оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України.

ПАТ "Мостобуд" подав відзив, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2014.

Боржник у відзиві просив залишити без змін ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2014.

Розпорядник майна у поясненнях щодо апеляційної скарги зазначив про відсутність заборгованості у вигляді комісії лізингодавця, у зв'язку з чим вважає, що кредиторські вимоги ТОВ "УніКредит Лізинг" викладені в розділах І-ІІІ заяви від 05.09.2014 не підлягають задоволенню.

Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Провадження у справах про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

Частиною 2 статті 23 Закону про банкрутство встановлено, що кредитор, за заявою якого порушено провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону про банкрутство заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Частиною 2 статті 25 Закону про банкрутство передбачено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2015 порушено провадження у справі № 910/10562/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельна компанія МСУ", визнано розмір вимог ініціюючого кредитора - Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" на суму 4 720 754,94 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Косякевича Сергія Олексійовича.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство боржника офіційно оприлюднене 21.08.2014 за № 7910.

09.09.2014 до суду першої інстанції звернулось ТОВ "УніКредит Лізинг" із заявою про визнання його кредитором боржника з вимогами в сумі 9 906 712,13 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, кредитор послався на неналежне виконання умов договору лізингу, який укладений між ТОВ "УніКредит Лізинг" як лізингодавцем та боржником як лізингоотримувачем, в частині несплати лізингових платежів за період з 31.12.2010 по 05.09.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельна компанія МСУ" (лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу № 374-LD відповідно до п. 1.1 якого, лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність від продавця (відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, передбачених у договорі, зокрема, Додатку № 1) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, визначених договором, з урахуванням того, що продавець був обраний лізингоодержувачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.04.2011 у справі № 10/503 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельна компанія МСУ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" грошові кошти: основного боргу - 8 529 894,49 грн., пені - 408 616,77 грн., втрат від інфляції - 722 149,36 грн., 3% річних - 249 254,78 грн. та судові витрати: державного мита - 25 500,00 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 236,00 грн.

Додатковою угодою № 1 від 21.08.2012 до Договору фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008 (п. 2) сторони узгодили, що на дату укладання цієї додаткової угоди, лізингоодержувач має перед лізингодавцем борг за договором фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008 в сумі 6 414 780,91 грн., який виник за період з 01.12.2010 по 01.08.2012 (відшкодування вартості предмета лізингу та винагороди лізингодавця, пеня, додаткові суми).

Згідно п. 5 додаткової угоди № 1 від 21.08.2012, сторони дійшли згоди викласти додаток № 2 до договору у новій редакції, що викладена в додатку № 2 до цієї додаткової угоди та є її невід'ємною частиною.

У додатку № 2 сторони визначили дату сплати та розмір лізингових платежів.

04.10.2012 сторони уклали Угоду про часткове прощення боргу за договором фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008, за умовами п. 1 якого сторони встановили, що станом на дату укладення цієї угоди борг лізингоодержувача за договором фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008 складає 7 286 684,66 грн., з них: відшкодування основного боргу - 5 906 663,75 грн.; відшкодування пені - 408 616,77 грн.; відшкодування втрат від інфляції - 722 149,36 грн.; відшкодування 3% річних - 249 254,78 грн.

У пункті 2 Угоду про часткове прощення боргу за договором фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008 узгоджено часткове припинення зобов'язання лізингоодержувача щодо сплати грошових коштів шляхом прощення боргу в сумі 1380020,91 грн., в тому числі відшкодування пені - 408 616,77 грн.; відшкодування втрат від інфляції - 722 149,36 грн.; відшкодування 3% річних - 249 254,78 грн.

Таким чином, з 04.10.2012 заборгованість лізингоодержувача складала 5 906 663,75 грн. - основний борг, який підтверджений судовим рішенням у справі № 10/503 та узгоджений сторонами.

Згідно повідомлення про відмову від договору фінансового лізингу № 1910 від 20.08.2013 договір фінансово лізингу № 374-LD від 28.01.2008 був припинений Товариством з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" в односторонньому порядку.

Відповідно до акту приймання-передачі від 02.12.2013 до договору фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008 боржник (лізингоодержувач) повернув лізингодавцю предмет лізингу.

При цьому, за період з 31.12.2010 по 02.12.2013 боржник сплатив на користь кредитора 2 609 831,16 грн.:

13.07.2011 - 391033,43 грн. (згідно заяви кредитора - ТОВ "УніКредит Лізинг"),

07.10.2011 - 609000,00 грн. (згідно заяви кредитора),

23.08.2012 - 300000,00 грн. (згідно листа ТОВ "УніКредит Лізинг" від 27.08.2012),

31.08.2012 - 30790,83 грн. (згідно заяви кредитора),

28.09.2012 - 31600,86 грн. (згідно заяви кредитора),

31.10.2012 - 31816,87 грн. (згідно заяви кредитора),

29.11.2012 - 228636,27 грн. (згідно листа від 30.11.2012),

30.11.2012 - 31895,41 грн. (згідно заяви кредитора),

27.12.2012 - 328636,27 грн. (згідно листа від 02.01.2013,),

29.12.2012 - 32000,00 грн. (згідно листа від 02.01.2013 та заяви кредитора),

03.01.2013 - 359,34 грн. згідно заяви кредитора),

01.02.2013 - 33238,09 грн. (згідно заяви кредитора),

18.02.2013 - 128636,27 грн. (згідно листа від 19.02.2013),

29.03.2013 - 100000,00 грн. (згідно листа від 01.04.2013),

12.04.2013 - 150000,00 грн. (згідно листа від 23.04.2013),

18.04.2013 - 150000,00 грн. (згідно листа від 19.04.2013),

15.05.2013 - 32187,52 грн. (згідно заяви кредитора).

При цьому, згідно графіка лізингових платежів від 21.08.2012 за період з 31.12.2010 по 05.09.2013 лізингоодержувач зобов'язаний був сплатити 7890786,88 грн., в тому числі:

6 294470,20 грн. - відшкодування вартості предмету лізингу;

1596316,68 грн. - комісійної винагороди лізингодавцю.

Втім, як було зазначено вище, лізингодавець відмовився від договору в односторонньому порядку, а лізингоодержував повернув з користування предмет лізингу.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно ст. 2 вказаного вище Закону, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Статтею 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлює обов'язок лізингоодержувача своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, компенсацію відсотків за кредитом, інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Отже, за своєю правовою природою договір лізингу містить елементи як договору найму (оренди) - щодо винагороди, так і договору купівлі-продажу, щодо відшкодування вартості предмету лізингу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відтак, обов'язок сплати за товар певну грошову суму виникає у покупця в разі переходу права власності на товар.

З положень укладеного між сторонами договору фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008 вбачається, що обов'язок щодо придбання предмета лізингу покладався на лізингодавця (ТОВ "УніКредит Лізинг") та протягом усього строку дії цього договору є його власністю (п. 1.1, 10.3). По закінченню строку дії договору фінансового лізингу, якщо сторони повністю виконали власні зобов'язання за ним, предмет лізингу переходить у власність лізингоодержувача (ТОВ "Мостобудівельна компанія МСУ") (п. 13.1; 13.2 договору).

Згідно ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору, допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правові наслідки розірвання договору визначні ст. 653 Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 653 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що у зв'язку з неоплатою у встановлений договором строк періодичних лізингових платежів, відмовою кредитора від договору, договір з 05.09.2013 припинив свою дію, предмет лізингу боржник повернув кредитору, а отже право власності на предмет лізингу до боржника не перейшло.

Відповідно до п. 12.3 договору фінансового лізингу № 374-LD від 28.01.2008, якщо лізингодавець проголошує всі несплачені суми належними до сплати у разі невиконання лізингоодержувачем зобов'язання по сплаті вищезазначених сум у строк, визначений у письмовому повідомленні лізингодавця, останній має право відмовитися від договору фінансового лізингу та вимагати повернення предмета лізингу лізингоодержувачем, а також утримати всі суми, що вже були сплачені лізингоодержувачем за договором фінансового лізингу, як одноразову оплату за користування предметом лізингу лізингоодержувачем.

З огляду на те, що право власності на предмет лізингу від Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мостобудівельна компанія МСУ" не перейшло, то вимоги кредитора про визнання вимог до боржника, які складають вартість майна, яке залишилось у власності кредитора є безпідставними, враховуючи оплату лізингоодержувачем винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно за період з 31.12.2010 по 05.09.2013 в загальній сумі 2 609 831,16 грн.

Слід зазначити, що станом на дату звернення кредитора із грошовими вимогами до боржника, його борг за договором фінансового лізингу складає 4 659 257,71 (5 906 663,75 - 1247406,04) грн.

Враховуючи встановлені вище обставини про часткове погашення заборгованості боржником протягом 2011-2013 років, колегія суддів вважає, що нарахування на борг в розмірі 4720754,94 грн. 3% річних (521093,74 грн.) та інфляційних втрат (868798,34 грн.) за період з 14.12.2010 по 17.08.2014 відповідно до ст. 625 ЦК України є безпідставним, оскільки такий борг за твердженням самого кредитора утворився у зв'язку з неналежним виконанням лізингоодержувачем зобов'язань лише станом на дату звернення до суду із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що додатково заявлені кредиторські вимоги ТОВ "УніКредит Лізинг" в сумі 9 906 712,13 грн. (заява вх.№1769 від 09.09.2014) є необґрунтованими та такими, що не підлягають визнанню за результатами попереднього засідання суду.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у даній справі в частині кредиторських вимог ТОВ "УніКредит Лізинг" відповідає фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для її скасування або зміни в цій частині не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 - 106 Господарського процесуального кодексу України Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.12.2014 у справі № 910/10562/14 в частині кредиторських вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "УніКредит Лізинг" залишити без змін.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді О.С. Копитова

Т.І. Разіна