ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

03 лютого 2015 року Справа № 910/5966/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Грейц К.В.,
суддів:Бакуліної С.В.,
Волковицької Н.О.,
Добролюбової Т.В.,
Мачульського Г.М.
розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 08.10.2014
у справі№ 910/5966/14
за позовом Антимонопольного комітету України
до третя особаТовариства з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" Головне управління Державної казначейської служби України в місті Києві
простягнення штрафу та пені

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" про стягнення штрафу у розмірі 500 000,00 грн. та пені у розмірі 500 000,00 грн. за вчинення порушення, передбаченого ст. 151 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.06.2014 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 рішення Господарського суду міста Києва від 24.06.2014 скасовано, позов задоволено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2014 постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.08.2014 залишено без змін.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 08.10.2014 у справі № 910/5966/14, в якій заявник просить постанову Вищого господарського суду України від 08.10.2014 скасувати та прийняти нове рішення.

Заяву, мотивовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. При цьому, заявник посилається на постанови Вищого господарського суду України від 19.03.2013 у справі №32/5005/8578/2012, від 25.12.2012 у справі №5009/2070/12, від 16.10.2007 у справі №02/169-64, від 31.03.2009 у справі №2-17/8524-2008, від 23.04.2014 у справі №922/4641/13, від 15.11.2011 у справі №5023/2698/11, ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2014 у справі №К/9991/26250/11, від 14.05.2014 у справі №К/800/34547/13, від 29.05.2014 у справі №К/9991/50371/11.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає необхідним відмовити в допуску справи до провадження Верховного Суду України з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Встановлений статтею 11116 ГПК України перелік підстав для подання заяви про перегляд судових рішень є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 цієї статті) матиме місце в разі, коли суд (суди) касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

У постанові від 08.10.2014 у справі №910/5966/59, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції залишив без змін постанову апеляційного господарського суду, якою позов задоволено, стягнуто з відповідача штраф за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції та пеню за прострочення сплати штрафу. При цьому, суд касаційної інстанції виходив зі встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи, що відповідач, в порушення вимог закону, несвоєчасно та на інший рахунок перерахував штраф, визначений рішенням АМК України, доказів перерахування штрафу до Державного бюджету України не надано, відтак відповідач, крім штрафу, має сплатити пеню, нараховану за прострочення сплати штрафу.

Приймаючи постанову від 19.03.2013 у справі № 32/5005/8578/2012, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про припинення провадження у справі в частині стягнення 68 000 грн. штрафу, з огляду на наявність доказів сплати відповідачем суми штрафу. При цьому, суд касаційної інстанції, в частині що стосується доводів заявника, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про відмову в стягненні пені за прострочення сплати штрафу за період з 21.06.2012 по 28.08.2012, з огляду на те, що нарахування позивачем пені за період з наступного дня від дати прийняття постанови судом апеляційної інстанції у справі про визнання недійсним відповідного рішення АМК України про накладення штрафу - 21.06.2012 по день, що передує даті винесення ухвали судом касаційної інстанції про прийняття касаційної скарги АМК України - 28.08.2012, є невірним, оскільки спірне рішення АМК України було скасовано в судовому порядку постановою апеляційного господарського суду від 20.06.2012, а тому підстав для нарахування пені за вказаний період позивач не мав.

У постанові від 25.12.2012 у справі №5009/2070/12 суд касаційної інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати штрафу, накладеного рішенням АМК України на відповідача за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставин справи, що рішення АМК України відповідачем виконано неналежним чином, що є підставою для нарахування пені за відповідний період, а твердження відповідача про помилковість перерахування суми штрафу до місцевого бюджету є безпідставним, оскільки таке перерахування не узгоджуються з вимогами статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції".

У постанові від 16.10.2007 у справі №02/169-64 суд касаційної інстанції залишив без змін судові рішення попередніх інстанцій, якими задоволено позов щодо стягнення пені за прострочення сплати штрафу. При цьому суд касаційної інстанції виходив зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, що відповідачем порушені передбачені рішенням АМК України строки сплати штрафу, отже пеня, яка нарахована у зв'язку з несплатою штрафу, є правомірною.

Проаналізувавши зміст наведених постанов, колегія суддів дійшла висновку, що судом касаційної інстанції не допущено різного застосування норм матеріального права, судові рішення в цих справах прийнято і застосовано норми права залежно від встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

Колегія суддів не розцінює як доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2014 у справі №К/9991/26250/11, від 14.05.2014 у справі №К/800/34547/13, від 29.05.2014 у справі №К/9991/50371/11, постанови Вищого господарського суду України від 23.04.2014 у справі №922/4641/13, від 15.11.2011 у справі №5023/2698/11 оскільки предмети позовів у вказаних справах та справі, про перегляд постанови у якій просить заявник, є різними. Так у справі № 910/5966/14, про перегляд постанови у якій просить заявник, предметом позовних вимог є стягнення пені та штрафу за порушення законодавства про економічну конкуренцію, тоді як у справах №К/9991/26250/11, №К/800/34547/13, №К/9991/50371/11 предметом позовних вимог є визнання нечинним/недійсними/скасування податкових повідомлень-рішень, у справі №922/4641/13 - стягнення штрафу, як збитків, завданих неповною, попередньою оплатою робіт, у справі №5023/2698/11 - стягнення заборгованості, 3% річних, інфляційних, штрафу за порушення умов договору будівництва газапроводу, тому спірні правовідносини у даних справах не є подібними.

Проте, не може бути доказом неоднакового застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах постанова Вищого господарського суду України від 31.03.2009 у справі №2-17/8524-2008, якою рішення судів попередніх інстанцій скасовані, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки прийняття касаційною інстанцією постанови про скасування судових рішень судів нижчих інстанцій з передачею справи на новий розгляд обґрунтовано порушенням статей 43, 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, що полягає у неповному встановленні судами обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому відсутні підстави вважати, що судом касаційної інстанції неоднаково застосовано одні і ті ж самі норми матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене підстави для допуску справи до провадження Верховного Суду України відсутні.

Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" у допуску справи № 910/5966/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяК.Грейц
Судді С.Бакуліна
Н.Волковицька
Т.Добролюбова Г.Мачульський