РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Справа № 902/399/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Бригинець Л.М. ,

судді Савченко Г.І.

при секретарі Головченко Д.М.

Представники сторін в судове засідання не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 13.10.14 року у справі №902/399/14

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Вінницяобленерго" Структурна одиниця "Замостянські електричні мережі"

про визнання договору недійсним та застосування наслідків його недійсності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 13.10.14 року у справі №902/399/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Яремчук Ю.О., суддя Маслій І.В., суддя Говор Н.Д.) в задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що оплата позивачем виставлених відповідачем рахунків є свідченням виконання позивачем спірного договору. .

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. У своїй апеляційній скарзі позивач просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким задоволити повністтю позовні вимоги. Апелянт посилається на те, що сам факт оплати електроенергії не є підставою для визнання дійсним оспорюваного договору, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №902/399/14 від 11.12.2014 року прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 13.10.14 року у справі №902/399/14.

16.01.2015 року відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін. Відповідач посилається на те, що визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання.

Розпорядженням голови Рівненського апеляційного господарського суду №902/399/14 від 19.01.2015 року у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності судді Павлюк І.Ю., внесено зміни до складу колегії суддів, окрім заміни головуючого судді та визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Бригинець Л.М., суддя Савченко Г.І..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №902/399/14 від 21.01.2015 року розгляд апеляційної скарги відкладався.

В судове засідання 11.02.2015 року представники сторін не з'явились. Причини своєї неявки суду не повідомили. Явка представників сторін в судове засідання не вимагалась. Сторони у справі були належним чином повідомлені про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. Судова колегія вважає, що неявка представників не перешкоджатиме перегляду рішення господарського суду Вінницької області від 13.10.14 року у справі №902/399/14.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду, заслухала присутніх в судовому засіданні 21.01.2015 року позивача та його представника, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, відзив на апеляційну скаргу, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області без змін, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 30.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія Вінницяобленерго" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підписаний договір про приєднання до електричних мереж №361-ю.

На виконання умов вказаного договору між Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія Вінницяобленерго" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 підписані Технічні умови №361-ю від 08.04.2008 року стосовно виготовлення проектно-кошторисної документації на електропостачання магазину та її погодження із ОСОБА_3

23.06.2008 року на адресу енергопостачальника споживачем надано заяву (вх.№851) про направлення інспектора для прийомки нового абонента, надано технічну документацію на об'єкт експлуатації та відповідні документи, перелік яких визначено пунктом 5.4. "Правил користування електроенергією", затверджених Постановою НКРЕ від 31.07.96р. №28 зі змінами для укладення договору про постачання електричної енергії.

22.08.2008 року електроустановка магазину продовольчої групи товарів, що розташована в АДРЕСА_1, допущена в експлуатацію, опломбовано прилад обліку, відкрито розрахунки зі споживачем, розпочався відпуск енергетичного ресурсу - електроенергії споживачу.

21.02.2014 року відповідачем було надіслано позивачу лист-претннзію №СО-54-45, з якого остання дізналась про укладення між нею та відповідачем договору про постачання електроенергії №664 від 30.08.2008 року.

ФОП ОСОБА_2 03.04.2014 року звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом про визнання договору постачання електроенергії №664 від 30.08.2008 року не дійсним та застосування наслідків його недійсності, у зв'язку з тим, що вважає підпис, який поставлено від її імені на вказаному договорі підробленим.

Ухвалою місцевого господарського суду від 04.04.2014 року порушено провадження у справі за № 902/399/14.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 23.05.2014 року зупинено провадження у даній справі та призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вул. Кірова, 1, м. Вінниця).

18.07.2014 року до місцевого господарського суду надійшов висновок експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (вх. канц. суду № 08-46/6945) разом з матеріалами справи №902/399/14.

Ухвалою суду від 04.08.2014 року поновлено провадження у справі з призначенням судового засідання на 14.08.2014 року.

14.08.2014 року представником позивача до суду подано клопотання в якому останній уточнив позовні вимоги та просив повернути помилково сплачені кошти в сумі 2112,46 грн.

30.09.2014 року до місцевого господарського суду надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, в якому позивач просить застосувати наслідки недійсності договору про постачання електричної енергії №664 від 30.08.2008 року та зобов'язати відповідача повернути помилково сплачені кошти в сумі 2112,46 грн.

Місцевим господарським судом було встановлено, що відповідно до умов договору про постачання електричної енергії №664 від 30.08.2008 року постачальник зобов'язався продавати електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач - оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами даного договору (а.с. 120-122).

В Додатку №1 до Договору сторони обумовили обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам за 2008 рік (а.с. 123).

В додатку №2 до Договору міститься обопільно підписаний сторонами Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін від 30.08.2008 року (а.с. 124).

В Додатку №3 до Договору сторонами передбачений перелік місць встановлення електролічильників, за якими проводиться розрахунок за відпущену електроенергію, включаючи субспоживачів (а.с. 125).

На виконання умов договору №664 від 30.08.2008 року відповідачем постачалась, а позивачем споживалась електроенергія.

Споживання електроенергії споживачем підтверджується звітами по договору про використану електроенергію, а факт поставки електроенергії енергопостачальником та її оплати споживачем рідтверджується рахунками-фактурами та квитанціями, копії яких наявні в матеріалах справи (а.с. 36-70).

Враховуючи вище викладене місцевий господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком господарського суду Вінницької області з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 ЦК України).

Стаття 203 Цивільного кодексу України містить загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, зокрема, частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Приписами ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 26 ЗУ "Про електроенергетику", пунктом 5 "Правил користування електроенергією" встановлено обов'язковість укладення договору між сторонами та вказано, що споживання електричної енергії без договору не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для визнання недійсності договору про постачання електричної енергії №664 від 30.08.2008 року є його підписання іншою особою зі сторони позивача, а не самою ОСОБА_2.

Відповідно до висновку почеркознавчої експертизи №913/914/14-21 від 16.07.2014 року, підпис від імені ОСОБА_2 на договорі №664 від 30.08.2008 року в графі "Керівник" дійсно виконаний не самою ОСОБА_2, а іншою особою.

Однак, колегія суддів не вбачає підстав для визнання не дійсним оспорюваного договору, оскільки позивач фактично приступив до його виконання, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (рахунки-фактури та квитанції про оплату, в яких є посилання на договір №664 від 30.08.2008 року).

А тому, судова колегія вважає, що позивач своїми подальшими діями, а саме: споживанням електроенергії, оплатою рахунків, які виставлялись відповідачем та містять посилання саме на укладений договір №664 від 30.08.2008 року, схвалив укладений з відповідачем правочин.

Щодо посилань скаржника на безпідставне застосування застосуванням відаовідачем штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 5 договору узгоджено обсяг споживання електричної енергії.

Додатком №1 до укладеного договору між споживачем та постачальником узгоджено обсяг постачання електричної енергії споживачу на березень та червань 2013 року - 0 кВт/год.

Тоді як обсяг фактичного споживання електричної енергії споживачем склав в березні 2013 року - 6097 кВт/год., в червні 2013 року - 2087 кВт/год..

Пунктом 4.4. Правил користування електричною енергією встановлено, що в разі перевищення договірної величини споживання електричної енергії споживач має право протягом розрахункового періоду звернутись до постачальника із заявою про коригування договірної величини споживання електричної енергії.

В матеріалах справи заяви споживача про коригування договірної величини споживання електричної енергії відсутні.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пунктів 6.14 - 6.16, 10.3 "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою НКРЕ №28 від 31.07.1996 року встановлено відповідальність споживача за перевищення договірних величин споживання електроенергії у розмірі двократної вартості фактично спожитої та договірної величини.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) не дійсними", вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено).

У зв'язку з наведеним господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205-210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо).

Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину. Водночас господарським судам необхідно враховувати таке. Визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його вимогам закону; це правило не стосується випадків, коли для вчинення правочину необхідні його державна реєстрація або нотаріальне посвідчення, оскільки за відсутності відповідної реєстрації чи посвідчення договір в будь-якому разі не вважається укладеним.

Враховуючи, що оспорюваний договір укладений на основі типового договору, що передбачено "Правилами користування електричною енергією", затверджених постановою НКРЕ, судова колегія вважає, що посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, документально не підтвердженими, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування чи зміни та задоволення апеляційної скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Вінницької області від 13.10.14 року у справі №902/399/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Вінницької області від 13.10.14 року у справі №902/399/14 - залишити без задоволення.

2. Справу №902/399/14 повернути до господарського суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Бригинець Л.М.

Суддя Савченко Г.І.