ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 лютого 2015 р. Справа № 902/23/15

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ідентиф. номер НОМЕР_1 (АДРЕСА_1)

до: Вінницької міської ради, (21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 59)

про стягнення моральної шкоди на суму 100 000 грн.

при секретарі судового засідання Здорик Я.С.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_2 - адвокат, договір від 30.12.14;

відповідача: Шалагінов А.В. - довіреність № 21 від 05.01.2015;

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Вінницької області з позовом до Вінницької міської ради про стягнення з місцевого бюджету 100000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою суду від 13.01.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/23/15 та призначено її до розгляду на 27.01.2015 року.

Ухвалою суду від 27.01.2015 року розгляд справи відкладено на 10.02.2015 року, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача.

В зв'язку з поданим позивачем клопотанням розгляд справи здійснюється з фіксацією судового процесу технічними засобами.

В судовому засіданні 10.02.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог фізична особа-підприємець ОСОБА_1, інвалід 3-ї групи, зазначив, що він, звернувся у 2006 році до Вінницької міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для розміщення і експлуатації двох зблокованих павільйонів. Однак рішенням Вінницької міської ради від 04.07.2006 року було відмовлено ПП ОСОБА_1 у затвердженні матеріалів погодження місця розташування двох зблокованих павільйонів, а також відмовлено у наданні погодження на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Вважаючи дії міської ради незаконними, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року визнано нечинним та скасовано зазначене вище рішення Вінницької міської ради та зобов'язано Вінницьку міську раду надати ОСОБА_1 (фізичній особі-підприємцю) погодження на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010 року постанову Ленінського районного суду м.Вінниці було скасовано та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Разом з тим, постановою Вищого адміністративного суду України від 11.07.2013 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010 року було скасовано, постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року в частині зобов'язання Вінницьку міську раду погодити ОСОБА_1 складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В решті постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року залишено без змін.

Таким чином, на думку позивача, Вінницька міська рада зобов'язана була поновити його порушене право та розглянути заяву подану у 2006 році, однак ніяких дій не вчинила, чим змусила його неодноразово звертатись з численними заявами, тим самим позбавивши його права на землекористування. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій міської ради йому завдано моральну шкоду в розмірі 100 000 грн., а саме позивач, як фізична особа-підприємець, зазнав глибоких душевних страждань.

В обґрунтування заподіяння душевних страждань позивачем 10.02.2015 року подано до суду заяву до якої долучено копії Виписних епікризів про перебування ОСОБА_1 на лікуванні в хірургічному відділенні клінічної лікарні № 3 з діагнозом: облітеруючий тромбангіїт.

Відповідач в судовому засіданні та у відзиві проти позову заперечив, мотивуючи тим, що доводи викладені у позовній заяві є надуманими, необґрунтованими та такими, що не відповідають об'єктивним обставинам, нормам матеріального та процесуального права виходячи з наступного:

1) постановою Вищого адміністративного суду України від 11.07.2013 року визнано нечинним та скасовано рішення Вінницької міської ради 5 скликання прийнято рішення №200 від 04.07.2006 року, однак в решті позовних вимог, а саме в частині зобов'язання Вінницької міської ради надати ОСОБА_1 (фізичній особі-підприємцю) погодження на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відмовлено.

Враховуючи викладене, на думку відповідача, у Вінницької міської ради не виникло жодних зобов'язань перед ОСОБА_1

У відповідь на звернення позивача після прийняття зазначеного рішення суду касаційної інстанції, Вінницькою міською радою повідомлялось, що для розгляду питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою необхідно подати документи згідно переліку, передбаченого п. 3 дод. 12 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.01.2013 року №2, однак позивач відмовився їх надати з тих підстав, що він вже надавав весь перелік необхідних документів ще у 2006 році. Як зазначає, відповідач, вказані документи не були подані ні у 2006 році, ні у 2013 році, що унеможливило подальше вирішення питання оформлення права землекористування за позивачем із його власної вини, оскільки надання зазначеного погодження без відповідних документів суперечило б чинному законодавству.

2) позивачем не доведено розмір моральної шкоди, не надано жодних підтверджень того, що саме рішення, дії чи бездіяльність Вінницької міської ради є причиною погіршення його стану здоров'я і що безпосередньою виною в цьому є дії (бездіяльність) відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

04.07.2006 року Вінницькою міською радою 5 скликання прийнято рішення №200, згідно якого ПП ОСОБА_1, інваліду 3-ї групи (посвідчення № 424012 від 18.07.2005 року), було відмовлено у затвердженні матеріалів погодження місця розташування двох зблокованих павільйонів на АДРЕСА_2, а також відмовлено у наданні погодження на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_2 для розміщення та експлуатації двох зблокованих павільйонів орієнтовною загальною площею 0,0335 га, за рахунок земель територіальної громади міста, у зв'язку з тим, що земельну ділянку необхідно включити до переліку земельних ділянок, які можуть надаватись на конкурентних засадах.

Постановою Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року у справі № 2-а-599/08 визнано нечинним та скасовано рішення Вінницької міської ради 5 скликання прийнято рішення №200 від 04.07.2006 року та зобов'язано Вінницьку міську раду надати ОСОБА_1 (фізичній особі-підприємцю) погодження на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на розі вулиць Привокзальна та Островського за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2, орієнтовно загальною площею 0,0335 га.

Управління містобудування і архітектури Вінницької міської ради листом № 22-69/01-09 від 09.02.2009 року повідомило ФОП ОСОБА_1, що питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комерційних потреб включене до порядку денного чергового засідання виконавчого комітету міської ради, яке відбудеться орієнтовно в лютому.

Листом № 22-69/01-09 від 13.02.2009 року Управління містобудування і архітектури Вінницької міської ради повідомило ФОП ОСОБА_1, що питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комерційних потреб було заслухане 12.02.20009 року на черговому засіданні виконавчого комітету міської ради і було знято з розгляду.

Листом від 23.03.2009 року Виконавчий комітет Вінницької міської ради повідомив ФОП ОСОБА_1, що звернення щодо виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року у справі № 2-а-599/08 та надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на розі вулиць Привокзальної та Островського у м. Вінниці, розглянуто та виконавчими органами Вінницької міської ради опрацьовуються шляхи виконання постанови Ленінського районного суду м. Вінниці, про прийняте рішення буде повідомлено додатково.

Листом № 22-692/-01-09 від 02.04.2009 року Управління містобудування і архітектури Вінницької міської ради повідомило ФОП ОСОБА_1, що питання про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для комерційних потреб подано для включення до порядку денного чергового засідання виконавчого комітету міської ради, яке відбудеться орієнтовно в квітні 2009 року.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010 року постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року по справі № 2-а-599/08 скасовано. Прийнято нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Листом від 19.11.2010 року виконавчий комітет Вінницької міської ради повідомив ФОП ОСОБА_1, що з прийняттям постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010 року відпали правові підстави для розгляду звернення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на розі вулиць Привокзальної та Островського у м. Вінниці.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 11.07.2013 року у справі № К-40356/10 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2010 року скасовано, постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року в частині зобов'язання Вінницьку міську раду погодити ОСОБА_1 складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на розі вулиць Привокзальна та Островського за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2, орієнтовно загальною площею 0,0335 га - скасовано. Прийнято в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовлено. В решті постанову Ленінського районного суду м. Вінниці від 04.12.2008 року залишено без змін.

23.07.2013 року та 10.09.2013 року позивач звертався до Вінницької міської ради з заявами про надання погодження на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташована на розі вулиць Привокзальна та Островського за адресою: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2, орієнтовно загальною площею 0,0335 га, за рахунок земель територіальної громади.

Листами № К-01-14981/505-8 від 21.08.2013 року та № К-01-19062/5-05-8 від 15.10.2013 року Вінницькою міською радою було повідомлено фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, що для розгляду питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою останнім необхідно подати документи згідно переліку, передбаченого п. 3 дод. 12 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.01.2013 року №2, а саме: заяву встановленої форми, копію виписки або витягу з ЄДР, копію паспорту громадянина України, обґрунтування меж та площі земельної ділянки, довідку Департаменту міського господарства міської ради про повне виконання благоустрою прилеглої території або плану благоустрою, погодженого департаментом міського господарства; правоустановлюючі документи на об'єкт (об'єкти) нерухомого майна (будівлі, споруди); копії попередньої угоди з проектною організацією на складання проекту землеустрою (у випадку укладення); фотографії існуючого стану земельної ділянки на електронних носіях.

За таких обставин, фізична особа-підприємець ОСОБА_1, вважаючи своє право на землекористування порушеним, звернувся з відповідним позовом до суду.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представником позивача, позивач не надав документи, визначені Вінницької міською радою у листах № К-01-14981/505-8 від 21.08.2013 року та № К-01-19062/5-05-8 від 15.10.2013 року, з тих підстав, що він вже надавав всі необхідні, на його думку, документи разом з заявою у 2006 році.

Разом з тим, судом встановлено, що у заяві від 23.07.2013 року позивачем перераховані документи, які останнім були надані разом з заявою у 2006 році, однак вказані документи не відповідають переліку, передбаченому п. 3 дод. 12 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 10.01.2013 року №2.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, серед інших, визначених ч. 2 ст.16 ЦК України, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У відповідності до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позивач у позовній заяві зазначає, що своїми діями, а саме: невідновленням порушеного права шляхом розгляду заяви поданої позивачем в 2006 році, відповідач спричинив йому моральну шкоду, яку оцінено в сумі 100 000,00 грн., яка полягає у тому, що він, як фізична особа-підприємець зазнав глибокі душевні страждання та його охопили такі стани, як обурення, роздратування, розчарування, занепокоєння, приниження, страх та розпач.

Проте, жодних доказів, що підтверджують заподіяння позивачу втрат немайнового характеру, у тому числі моральних, а також доказів, що підтверджують розмір моральної шкоди матеріали справи не містять.

Як було вказано вище, на підтвердження факту завдання моральної шкоди позивачем надано до суду лише копії виписних епікризів про перебування на лікуванні в хірургічному відділенні міської клінічної лікарні № 3 з діагнозом облітеруючий тромбангіїт.

Суд вважає, що надані позивачем докази не можуть бути визнані достатніми для підтвердження наведених у позовній заяві душевних страждань позивача.

Будь-яких інших доказів понесення моральної шкоди позивач до суду не надав і не заявляв клопотань про витребування додаткових доказів.

Крім того, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обґрунтовує моральну шкоду саме завданням йому глибоких душевних страждань, однак шкода у такому вигляді може бути завдана йому як фізичній особі, а не як підприємцю.

Зокрема в абз. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.95р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазначено, що під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Разом з тим, суд зазначає, що позивач не довів суду протиправність діяння (дій чи бездіяльності) відповідача. Окрім того, в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) відповідача та спричиненою позивачу моральною шкодою.

При цьому, судом враховано, що абзац 5 ч. 1 ст. 225 ЦК України містить пряму вказівку на те, що матеріальна компенсація моральної шкоди підлягає відшкодуванню лише у випадках, передбачених законом. Разом з тим положення частини першої статті 23 ЦК України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, не можна розуміти таким чином, що особа має право на відшкодування моральної шкоди в будь-якому випадку, коли її права порушуються, оскільки ЦК України містить численні норми, якими передбачаються випадки, у яких допускається відшкодування моральної шкоди (наприклад, ч. 3 ст. 39, ч. 2 ст. 200, ч. 2 ст. 216, ч. 3 ст. 611 ЦК України тощо). Отже, моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадках, встановлених законом. (Лист Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" №01-8/211 від 07.04.2008).

Частиною 1 ст. 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, в чому полягає моральна шкода, а також з яких міркувань він виходив, визнаючи її розмір, не доведено наявності як протиправної поведінки, так і причинного зв'язку між діями відповідача та спричиненою позивачу моральною шкодою, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 100000 грн. слід відмовити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по справі при відмові в позові покладаються на позивача.

10.02.2015 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 14 лютого 2015 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи