КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа№ 910/9755/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Шипка В.В.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання: Ликові В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Семеняка В.В. - довіреність № 3119 від 18.12.2014р.,

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семерікової Ніни Дмитрівни на рішення господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року

у справі № 910/9755/14 (суддя Блажівська О.Є.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь"

до Фізичної особи-підприємця Семерікової Ніни Дмитрівни

про захист авторського права 12 180,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Семерікової Ніни Дмитрівни про захист авторського права шляхом стягнення суми компенсації в розмірі 12 180,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року (повний текст рішення підписано 17.09.2014 року) позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ФОП Семерікова Н.Д. звернулася до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року колегією суддів у складі головуючого-судді Остапенка О.М., суддів: Верховця А.А., Шипка В.В. апеляційну скаргу ФОП Семерікової Н.Д. прийнято до провадження та призначено до розгляду на 10.02.2015 року за участю повноважних представників сторін.

У судовому засіданні 10.02.2015 року представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу ФОП Семерікової Н.Д. задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити з підстав викладених вище.

В судове засідання 10.02.2015 року представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У судовому засіданні, яке відбулось 10.02.2015 року, було оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга ФОП Семерікової Н.Д. підлягає задоволенню, а рішення господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, ТОВ „Маша и Мєдвєдь" вказує, що відповідач здійснював реалізацію товару, який має статус контрафактного, так як має в своїй структурі належні виключно позивачу об'єкти авторського права - зображення персонажу „Маша". При цьому, позивач в свою чергу не надавав відповідачу дозволу на використанням ані самого аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу „Маша и Мєдвєдь", ані його частини - зображення персонажу „Маша".

Так, за твердженням позивача, 25.04.2014 року в пункті роздрібної торгівлі „Задавака" - бутік № 21, що розташований в дитячому відділі торгового центру „Самсон" за адресою: м. Київ, вул. Костянтинівська, 2А, Фізичною особою-підприємцем Семеріковою Ніною Дмитрівною було здійснено продаж (розповсюдження, реалізація) товару - іграшкове кермо з малюнками персонажу „Маша" з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу "Маша и Мєдвєдь". Факт здійснення розповсюдження даного товару підтверджується наявними в матеріалах справи товарним чеком від 25.04.2014р. №116 та фотокопією придбаного товару, з яких вбачається, що товар містить малюнки персонажу „Маша".

В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначає, що саме неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкти інтелектуальної власності, а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 12180,00 грн.

За результатами розгляду вказаних вимог, оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду позов задоволено повністю. Присуджено до стягнення з відповідача 12 180,00 грн. компенсації за порушення авторських прав позивача.

Звертаючись до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідач посилається на відсутність у позивача належних та допустимих доказів наявності в нього права на звернення до суду із захистом порушених майнових авторських прав.

Проте, обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи з огляду на наступне.

Згідно статті 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон), аудіовізуальний твір - це твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Стаття 8 Закону встановлює, що об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, в тому числі аудіовізуальні твори.

Статтею 9 Закону передбачено, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону).

Згідно зі ст. 1 Закону України „Про авторське право і суміжні права" контрафактний примірник твору, фонограми, відеограми - примірник твору, фонограми чи відеограми, відтворений, опублікований і (або) розповсюджуваний з порушенням авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі примірники захищених в Україні творів, фонограм і відеограм, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, в яких ці твори, фонограми і відеограми ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 440 ЦК України та частини третьої статті 15 Закону майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.04.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" та Кузовковим О.Г. укладено авторський договір замовлення №ОК-2/2008, умовами якого передбачено, що автор зобов'язаний створити та передати замовнику сценарій 8 серій дитячого телевізійного серіалу „Маша і Мєдвєдь".

Також, в матеріалах справи міститься копія службового завдання №1/МиМ-С1, згідно якого Червяцов Д.А. створює та передає Товариству з обмеженою відповідальністю „АНИМАККОРД" виключні права на серію дитячого телевізійного анімаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь", а саме „Первая встреча".

ТОВ „Маша и Мєдвєдь" є юридичною особою за законодавством Російської Федерації, місцезнаходженням якої є м. Москва, вул. Годовікова, б. 9, будова 3 і якій присвоєно основний державний реєстраційний номер 536, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб від 18.12.2013 № 7961808 УД.

Відповідно до п.1.1. Договору № 010601-МиМ про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша и Мєдвєдь") від 08.06.2010 року, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" (далі-правовласник) і Товариством з обмеженою відповідальністю „Маша и Мєдвєдь" (далі - позивач), правовласник передав позивачу виключне право на аудіовізуальний твір - серіал „Маша и Мєдвєдь" (вісім серій, визначених в ст. 1.1. договору), основні ідентифікуючі характеристики якого передбачені Додатками, які є невід'ємними додатками до зазначеного Договору (п. 1.2.)

Договір діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір (ст. 6.1. договору).

Відповідно до ст. 1.3. договору, правовласник гарантував, що він є власником виключного права на аудіовізуальний твір. Виключне право на аудіовізуальний твір передається правовласником набувачу в повному об'ємі для використання його будь-яким способом і в будь-якій формі (ст. 1.4. договору,).

При цьому п. 2 Додатку № 1 до Договору № 010601-МиМ від 08.06.2010 року передбачено, що одночасно з передачею права на аудіовізуальний твір передаються в повному обсязі виключні права на всі юридично значущі охоронювані елементи аудіовізуального твору (включно, але не обмежуючись, назвою аудіовізуального твору та його окремих серій, графічними зображеннями, мальованими зображеннями персонажів аудіовізуального твору, їх іменами, текстом), незалежно від того, чи поіменовані вказані елементи безпосередньо в таких Додатках до Договорів.

Відповідно до п. 28 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.12 року № 12 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" із змінами і доповненнями, визначено, що у розгляді господарським судом справи про захист авторських прав потрібно виходити з того, що, поки не доведено інше, автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Інші докази, пов'язані з авторством твору, досліджуються лише в разі, якщо авторство даної особи на твір оспорюється або заперечується.

Таким чином, позивач, на підставі зазначеного договору, набув виключні майнові авторські права в повному обсязі як на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша и Мєдвєдь" (серії 1-8), а саме: 1. „Раз, два, три! Елочка гори!"; 2. „Первая встреча"; 3. "До весны не будить!"; 4. „Весна пришла!"; 5. „Ловись рыбка!"; 6. „Следы невиданных зверей!"; 7. „С волками жить…"; 8. „Позвони мне, позвони!"), так і його складові частини, в тому числі і персонаж „Маша", що може використовуватись самостійно.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що персонаж аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу „Маша і Мєдвєдь" - „Маша" є частиною вказаного аудіовізуального твору, яка може використовуватися самостійно, а тому розглядається як твір.

Право на захист у позивача виникає як в силу законів, так і договорів, які долучені позивачем до матеріалів справи, а саме: авторського договору замовлення від 01.04.2008р. № ОК-2/2008, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Студія „АНИМАККОРД" (замовник) та Кузовковим О.Г. (автор-виконавець), акту здачі-приймання робіт від 23.09.2008 року (п. 1.3 акту) до авторського договору замовлення від 01.04.2008 року № ОК-2/2008, договору про відчуження виключного права на аудіовізуальний твір (серіал „Маша і Мєдвєдь") від 08.06.2010 року № 010601-МиМ (п. 1.1, 1.4 договору), додатком № 1 від 08.06.2010 року до договору від 08.06.2010 року № 010601-МиМ (п. 2 додатку № 1).

Отже, зібрані у справі докази свідчать про наявність у позивача прав інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал „Маша і Мєдвєдь" та частини вказаного аудіовізуального твору, які можуть використовуватися самостійно, тобто і права на захист таких прав у разі їх порушення, в тому числі шляхом звернення до господарського суду з даним позовом.

Як на іншу підставу для скасування оскаржуваного рішення, скаржник зазначає, що, на його думку, наявний в матеріалах справи товарний чек не може бути належним та допустимим доказом продажу товару відповідачем, оскільки не дає змоги однозначно ідентифікувати, що продавцем контрафактного товару була саме ФОП Семерікова Н.Д.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію товарного чеку від 25.04.2014 року № 116, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року N 996-XIV „первинний документ" - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно приписів ст. 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити:

- назву документа (форми);

- дату і місце складання;

- назву підприємства, від імені якого складено документ;

- зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

- посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ).

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 року № 265 „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг". При цьому, випадки звільнення продавця від обов'язкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих через РРО, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну, закріплені на законодавчому рівні.

Згідно ст. 2 вказаного закону, розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Пунктом 15 ст. 3 Закону передбачено, що суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому, Наказом Державної податкової адміністрації України від 01.12.2000 року № 614 „Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" затверджено Положення визначено форми і зміст розрахункових документів, які повинні видаватися при здійсненні розрахунків суб'єктами господарювання для підтвердження факту продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, крім розрахунків при здійсненні операцій з купівлі-продажу іноземної валюти. Пунктом 2.1. цього Положення визначено, що установлені в даному Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов'язкові реквізити розрахункових документів. У разі відсутності хоча б одного з обов'язкових реквізитів, а також недотримання сфери призначення, документ не є розрахунковим.

Проте, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов'язковим, визначена п.п. 3.2 п. 3 вищеназваного наказу ДПА України № 614 від 01.12.2000 року, то форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена.

Разом з тим, виходячи із змісту Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів", а також визначення Законом України „Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" терміна розрахункові документи, до яких відносяться товарні чеки, товарний чек повинен містити напис „Товарний чек" та за змістом відповідати вимогам п.п. 3.2 п. 3 наказу ДПА України № 614 від 01.12.2000 року за виключенням зазначення в ньому фіскального номера реєстратора розрахункових операцій та напису „Фіскальний чек" (п.2.3.2. Оглядового листа Державної податкової адміністрації від 06.07.2009 р. N 14083/7/23-7017/572).

Отже, товарний чек повинен містити таку інформацію:

- назва та адреса господарської одиниці (найменування ФОП та місце її проживання);

- для суб'єктів господарської діяльності, зареєстрованих як платники ПДВ, ? індивідуальний податковий номер платника ПДВ, перед номером друкуються великі літери „ПН";

- для суб'єктів господарської діяльності, що не є платниками ПДВ, ? ідентифікаційний номер за ДРФО, перед яким друкуються великі літери „ІД" (реєстраційний номер облікової картки платника податків);

- для суб'єктів господарської діяльності, що зареєстровані як платники ПДВ, окремим рядком - літерне позначення ставки ПДВ, розмір ставки ПДВ у відсотках, загальну суму ПДВ за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами), на початку рядка ? великі літери „ПДВ";

- найменування товару (послуги);

- ціна за одиницю виміру товару (послуги);

- кількість та вартість придбаного товару (отриманої послуги).

- порядковий номер чека, дата (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції;

- напис „товарний чек";

- розрахунок здійснив;

- підпис.

Однак, всупереч вищезазначеним вимогам, товарний чек від 25.04.2014 року № 116, зокрема, не містить даних про місцезнаходження (місце проживання) суб'єкта господарювання, назву суб'єкта господарювання, його ідентифікаційний номер, а також ким зазначений чек видано. Вказівка на чекові на Торговий центр „Самсон" судом апеляційної інстанції до уваги не береться, оскільки не дозволяє однозначно стверджувати про безпосереднього продавця товару, зокрема відповідача. Також на вказаному чеку відсутній штамп, який би дав змогу дійти висновку, що продавцем контрафактного товару є саме відповідач.

Крім того, згідно поданої до початку судового засідання представником відповідача довідки, виданої ТЦ «Самсон» від 18.12.2014 року, вбачається, що в період з 01.03.2014 року по 31.05.2014 року в ТЦ «Самсон» на підставі договорів оренди торгово-комерційну діяльність по реалізації в тому числі іграшок та товарів для дітей провадили інші підприємці.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доданий позивачем товарний чек не може бути належним та допустимим доказом продажу товару саме ФОП Семеріковою Н.Д., оскільки в порушення вимог чинного законодавства не містить обов'язкових реквізитів, що в свою чергу унеможливлює його застосування в якості розрахункового документу для підтвердження розповсюдження контрафактного товару, з огляду на що апеляційна скарга з цих доводів підлягає задоволенню.

Крім того, посилаючись про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ФОП Семерікова Н.Д. зазначає, що участі в судовому засіданні не брала, повідомлення про час, місце та дату слухання не одержувала, копії позовних документів не отримувала, а оскаржуване рішення одержала після ознайомлення з матеріалами справи 19.12.2014 року.

Відповідно до п. 20.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 „Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" місцезнаходження юридичної особи або фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.05.2014 року та копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.09.2014 року місцем проживання Семерікової Н.Д. є: 03067, м. Київ, вул. Гарматна, 33, кв. 71, що також відповідає адресі, зазначеної скаржником в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ст. ст. 64, 77, 87 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі (про відкладення розгляду справи) надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження (відкладення розгляду справи) у справі вручена їм належним чином.

Згідно п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвали господарського суду міста Києва від 23.05.2014 року про порушення провадження у справі № 910/9755/14 та призначення справи до розгляду на 25.06.2014 року, від 25.06.2014 року про відкладення розгляду справи на 01.07.2014 року, від 01.07.2014 року про призначення справи № 910/9755/14 до розгляду на 04.08.2014 року та від 03.09.2014 року про відкладення розгляду справи на 12.09.2014 року були надіслані відповідачу на адресу, яка вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, проте були повернуті підприємством зв'язку на адресу місцевого суду із посиланням на закінчення встановлено строку зберігання, ухвалу від 04.08.2014 року про відкладення розгляду справи на 03.09.2014 року не повернуто підприємством зв'язку, що в силу вищенаведеного, вважається належним повідомленням місцевим господарським судом ФОП Семерікову Н.Д. про розгляд даної справи та спростовує доводи скаржника про порушення місцевим господарським судом процесуальних прав відповідача.

Крім того, всупереч тверджень представника позивача про те, що оскаржуване рішення не направлялося, слід зазначити наступне.

Згідно з ст. 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Відповідно до матеріалів справи, копію рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2014 було направлено на адресу відповідача 22.09.2014 року, про що свідчить відмітка на зворотньому боці останнього аркуша рішення, яку також повернуто підприємством зв'язку із посиланням на закінчення встановлено строку зберігання.

Таким чином у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги в частині порушення місцевим господарським судом норм процесуального права.

Згідно із пунктами 1, 4 частини 1 статті 104 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є, зокрема, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального права.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року у справі № 910/9755/14 є таким, що прийняте з неповним з'ясуванням обставин справи, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги відповідача, судовий збір за її подання в розмірі 913,50 грн. покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101-105, ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Семерікової Ніни Дмитрівни на рішення господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року у справі № 910/9755/14 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.09.2014 року у справі № 910/9755/14 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Маша и Мєдвєдь" (129085, м. Москва, вул. Годовікова, буд. 9. будова 3, основний державний реєстраційний номер 536, ІПН ) на користь Фізичної особи-підприємця Семерікової Ніни Дмитрівни (03067, м. Київ, вул. Гарматна, буд. 33, кв. 71, ідентифікаційний код ) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити місцевому господарському суду видати наказ.

6. Копію постанови суду надіслати сторонам у справі.

7. Справу № 910/9755/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 16.02.2015 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.В. Шипко

А.А. Верховець