КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа№ 910/6795/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: не з"явився;

Від відповідача: Риков О.О.-представник;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2014

у справі № 910/6795/14 (головуючий суддя Пригунова А.Б., судді: Бондаренко Г.П., Марченко О.В.)

за позовом Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 15 454, 38 грн.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2014 року Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 15 454, 38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з чим у нього вникло право регресної вимоги до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 позовні вимоги Відкритого акціонерного товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" задоволено.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" на користь Відкритого акціонерного товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" шкоду в порядку регресу у сумі 15 454, 38 (п'ятнадцять тисяч чотириста п'ятдесят чотири грн. 38 коп.) грн. та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Українська транспортна страхова компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по цій справі скасувати та прийняти нове рішення.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що рішення суду прийнято з неповним з'ясуванням обставин справи, на підтвердження чого в своїй апеляційній скарзі виклав ряд обставин, які, на його думку, виступають підтвердженням його правової позиції та спростовують правильність винесеного рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" у справі № 910/6795/14передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.12.2014 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 10.02.2015.

В судовому засіданні 10.02.2015 представник відповідача надав свої пояснення по справі.Представник позивача в судове засідання 10.02.2015 не з"явився, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення позивача про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20.04.2012 між Відкритим акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальмонтаж" укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу № УБ № 810341, за умовами якого застраховано майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ, 2008 року випуску.

Термін дії договору встановлено з 20.04.2012 до 20.04.2013

Вигодонабувачем за договором визначено Андруха Миколу Івановича.

21.05.2012 в місті Суми на вул. Харківській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ, що належить Андрусі Миколі Івановичу "ИЖ 412", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ під управлінням Федорова Сергія Володимировича.

Постановою Зарічного районного суду міста Суми від 14.06.2012 водія автомобіля "ИЖ 412", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ - Федорова Сергія Володимировича притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення штрафу.

Відповідно до дослідження Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Асістанс" від 25.05.2012 р№ ВМ0969АМ-25.05/2 вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ становить 16 487, 45 грн.

Між тим, в своїй апеляційнй скарзі скаржник наголошує на тому, що відповідно до звіту про експертну оцінку матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ, становить 14 934, 95 грн.

Крім того, відповідач стверджує, що позивачем не доведено факт набрання чинності договором № 91034, а саме - отримання позивачем страхової премії, що, на думку відповідача, свідчить про відсутність страхового захисту автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ на момент настання дорожньо-транспортної пригоди.

Наведене не береться колегією суддів до уваги, оскільки договором № УБ № 810341 від 20.04.2012 врегульовано відносини між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальмонтаж" та чинність вказаного договору його сторонами не ставиться під сумнів (не оспорюється) та не входить до предмету доказування в межах даної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вони містять засвідчені копії платіжних доручень № 89 від 18.04.2012 та № 145 від 06.06.2012 про перерахування страхових платежів у розмірі 1 657, 83 грн. та 4 973, 49 грн. відповідно на користь Відкритого акціонерного товариство Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" за договором № УБ № 810341 від 20.04.2012 р.

Крім того,матеріали справи свідчать про те, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором № УБ № 810341 від 20.04.2012 у сумі 15 954, 38 грн. на користь Андруха Миколи Івановича, що підтверджується платіжним дорученням № 47506 від 18.07.2012 та відомістю від 16.07.2012.

Цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - автомобіля "ИЖ 412", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ, застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6148400, який був чинний на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Полісом № АА/6148400 ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, встановлено у розмірі 50 000, 00 грн. та франшиза - 500грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" зазначає, що у зв'язку з тим, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ, позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", набув право зворотної вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу - автомобіля "ИЖ 412", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" позивач просить стягнути з останнього шкоду, завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Пунктом 2.1. ст.2 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно статті 16 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 4 ЗУ "Про страхування" визначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі(страхування відповідальності).

Абзацом 1 статті 9 ЗУ „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Пунктом 22.1 ст.22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, з урахуванням наведеного обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування на підставі відповідного страхового акту.

При цьому, нормами Закону України "Про страхування" не передбачено обов'язкове проведення експертиз, досліджень, оцінок тощо та відповідно до листа Верховного Суду України "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 р., визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

З аналізу п. 13.6. договору № УБ № 810341 від 20.04.2012 вбачається,що у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу розмір збитку може визначатись, зокрема, на підставі калькуляцій вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та/або акту товарознавчого дослідження, що складається аварійним комісаром, сертифікованим експертом або спеціалістом.

В матеріалах справи міститься засвідчена копія дослідження № ВМ0969АМ-25.05/2 від 25.05.2012, а також ремонтна калькуляція, складена системою AUDATEX від 23.05.2012, відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ становить 16 487, 45 грн.

Між тим, ані дослідження № ВМ0969АМ-25.05/2 від 25.05.2012 , ані ремонтна калькуляція AUDATEX від 23.05.2012 не містять відомостей щодо включення податку на додану вартість до визначеної суми, що, в свою сергу, спростовує доводи відповідача про необхідність зменшення заявленої до стягнення суми страхового відшкодування на розмір податку на додану вартість.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що страхове відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ - Андрусі Миколі Івановичу виплачено у відповідності до приписів ст. 25 Закону України "Про страхування".

Вищенаведеним спростовуються доводи відповідача стосовно порушення вимог чинного законодавства України при складанні розрахунок розміру збитку, завданого власнику автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на недотримання приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при визначенні вартості відновлювального ремонту автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ, оскільки відносини сторін за договором № УБ № 810341 від 20.04.2012 р., на підставі якого здійснювалась виплата страхового відшкодування не є предметом регулювання вказаного нормативного акту.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За таких обставин, у зв'язку з пошкодженням автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ у водія автомобіля "ИЖ 412", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ виник обов'язок відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено судом, позивачем у відповідності до ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснено виплату страхового відшкодування власнику автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ у розмірі визначеної вартості відновлювального ремонту автомобіля на підставі договору страхування № УБ № 810341 від 20.04.2012 р.

У відповідності до ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, особа, яка виплатила страхове відшкодування набуває право регресної вимоги саме в межах її фактичних затрат.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи те, що позивач виплатив страхове відшкодування власнику застрахованого автомобіля "Mitsubishi Lancer", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ, у нього виникло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку - до водія автомобіля "ИЖ 412", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ.

Однак, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу автомобіля "ИЖ 412", державний реєстраційний номер ВМ0969АМ застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська транспортна страхова компанія" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АА/6148400.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача підтверджуються наявними у справі документами та є обґрунтованими, а відтак - підлягають задоволенню судом.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 у справі № 910/6795/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/6795/14 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко