РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/23680/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей"

2) Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем"

4) Кабінету Міністрів України

5) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

6) Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання Додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. до Договору про спільну діяльність № 429 від 13.05.2004р. недійсною та зобов'язання вчинити дії

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Гулевець О.В.

Суддя Демидов В.О.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники сторін:

Від позивача: Журба М.В. (дов.)

Від відповідача 1: Кисіль С.П. (дов.)

Від відповідача 2: Собко О.В. (дов.)

Від відповідача 3: Демидас Д.А. (дов.)

Від відповідача 4: Станецька О.В. (дов.)

Від відповідача 5: Пясецький Д.В. (дов.)

Від відповідача 6: Єршова С.В. (дов.)

Вільний слухач: ОСОБА_8 (посвідчення НОМЕР_1 від 21.08.2014р.)

У судовому засіданні 03.02.2015р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі відповідно до положень ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" звернувся до Господарського суду міста Києва з вимогою до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей", відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем", відповідача 4 - Кабінету Міністрів України, відповідача 5 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, відповідача 6 - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р. недійсною та зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2014р. порушено провадження у справі № 910/23680/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.11.2014р.

25.11.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 25.11.2014 року представник відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" надав відзив на позов.

Представник відповідача 6 - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в судовому засіданні 25.11.2014 року надав документи по справі.

Представник відповідача 4 - Кабінету Міністрів України в судовому засіданні 25.11.2014 року письмового відзиву на позов не надав.

Представники позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд", відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей", відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем" та відповідача 5 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання 25.11.2014 року не з'явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2014р. розгляд справи №910/23680/14 відкладено на 09.12.2014р.

05.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей" надійшов відзив на позовну заяву.

05.12.2014р. та 09.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем" надійшли відзиви на позовну заяву.

09.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 4 - Кабінету Міністрів України надійшли пояснення по справі.

09.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

В судовому засіданні 09.12.2014 року представник відповідача 6 - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надав відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2014р. розгляд справи №910/23680/14 відкладено на 17.12.2014р.

Представники позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" у судовому засіданні 17.12.2014р. надали пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей" надав пояснення по суті заперечень на позов, позовні вимоги заперечив.

Представники відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" надали пояснення по суті заперечень на позов, позовні вимоги заперечили.

Представник відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем" надав пояснення по суті заперечень на позов, позовні вимоги заперечив.

Представник відповідача 4 - Кабінету Міністрів України надав пояснення по суті заперечень на позов, позовні вимоги заперечив.

Представник відповідача 5 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судове засідання 17.12.2014 року не з'явився, відзиву на позов не надав.

Представник відповідача 6 - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надав пояснення по суті заперечень на позов, позовні вимоги заперечив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2014р. розгляд справи №910/23680/14 відкладено на 23.12.2014р.

19.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" надійшли додаткові пояснення.

22.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 5 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України надійшов відзив на позов.

Судове засідання по справі № 910/23680/14 призначене на 23.12.2014р. не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/23680/14.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва Паламаря П.І. від 26.12.2014року призначено колегіальний розгляд справи № 910/23680/14 у складі колегії суддів: Гулевець О.В. (головуючий), суддя Демидов В.О., суддя Пригунова А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014р. колегією суддів у складі: Гулевець О.В. (головуючий), суддя Демидов В.О., суддя Пригунова А.Б. прийнято до свого провадження справу №910/23680/14 та призначено розгляд справи на 03.02.2015 року.

30.12.2014р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем" надійшли додаткові пояснення по справі.

Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" у судовому засіданні 03.02.2015р. позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представники відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей" відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем", відповідача 4 - Кабінету Міністрів України, відповідача 5 - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, відповідача 6 - Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в судовому засіданні 03.02.2015р. позовні вимоги заперечили.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 03.02.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позову, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, вислухавши представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

13.05.2004 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бурова компанія "Рудіс", Сторона 1, (відповідно до Статуту у 2012 році змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кувейт Енерджі Юкрейн" та у 2014 році змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Арабський Енергетичний Альянс Юей") та Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України",Сторона 2, (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування") було укладено договір №429 про спільну діяльність (надалі - "Договір").

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Згідно з ст. 1131 Цивільного кодексу України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до умов договору сторони зобов'язалися спільно діяти з метою одержання прибутку від здійснення робіт по відновленню та збільшенню видобутку вуглеводнів на свердловинах №№ 161 Більського, 15, 21, 26, 110, 113, 117, 120, 124 Кулічихінського родовищ, 201, 203, 300 Північно-Яблунівської площ.

Згідно із п. 2.1 договору метою цього договору є отримання прибутку в порядку, передбаченому чинним законодавство України та цим договором. Предметом цього договору є здійснення робіт по відновленню та збільшенню видобутку вуглеводнів на свердловинах №№ 161 Більського, 15, 21, 26, 110, 113, 117, 120, 124 Кулічихінського родовищ, 201, 203, 300 Північно-Яблунівської площі (повний перелік свердловин, які є об'єктами спільної діяльності наводиться у програмах робіт до цього договору), здійснення за рахунок додаткових внесків сторін та/або за рахунок амортизаційних відрахувань, згідно з умовами даного договору, робіт по розвідці вуглеводнів в межах Північно-Яблунівської, Дубрівської, Білоусівсько-Чорнухинської площ, реалізація видобутих вуглеводнів та отримання прибутку.

У п. 2.2 договору визначено, що сторони взяли на себе зобов'язання об'єднати свої грошові, матеріальні, трудові, інформаційні ресурси, виробничо-технічний потенціал для спільного досягнення мети спільної діяльності, а саме: опрацювання техніко-геологічної інформації по свердловинах, які зазначені в п. 2.1 цього договору; здійснення робіт, направлених на відновлення та збільшення видобутку вуглеводнів із застосуванням різних технологічних методів та обладнання на об'єктах спільної діяльності, проведення робіт з розвідки, дорозвідки, дослідно-промислової розробки, промислової експлуатації родовищ вуглеводнів; облаштування свердловин та родовищ, геологічне вивчення нафтогазоносних надр, у тому числі дослідно-промислова розробка родовищ, а також видобування нафти і газу (промислова розробка родовищ); видобуток, реалізація видобутих вуглеводнів та отримання прибутку.

Згідно п. 4.4, 6.3 договору, оператором спільної діяльності, який представляє інтереси спільної діяльності у взаємовідносинах з органами державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами та установами, організаціями та фізичними особами з питань, що стосується спільної діяльності, наділений повноваженнями укладати угоди, та розпоряджається майном, що знаходиться у спільній діяльності, визначено Сторону 1.

Договір укладено строком на 10 років (п. 14.2 договору) із застереженням що його дію сторони вправі продовжити за взаємним погодженням сторін (п.14.3 договору.).

В подальшому сторони уклали додаткові угоди № 1 від 2004 року, №2 від 1 жовтня 2005 р., №3 від 1 січня 2006 р., №4 від 7 лютого 2006 р., №5 від 5 лютого 2006 р., якими вносили зміни до умов договору в тому числі й щодо строку дії договору.

Відповідно до п. 22 Додаткової угоди № 1 сторони визначили термін дії договору 10 років із зазначенням, що у випадку продовження термінів дії ліцензій (спеціальних дозволів) строк дії договору автоматично продовжується на термін дії відповідної ліцензії.

27.01.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бурова компанія "Рудіс", Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" було укладено додаткову угоду №6 до Договору (надалі - "Додаткова угода №6") відповідно до умов якої ТОВ "ТБ "Укрбуд" було залучено до спільної діяльності та включено до складу учасників Договору.

Додатковою угодою № 6 сторони, визначили розмір внеску Сторони 3, перерозподілили частки спільної часткової власності відповідно: 25% - Сторона 1, 50% - Сторона 2 і 25% - Сторона 3 та розподілення прибутку у співвідношенні відповідно: 25% - Сторона 1, 50% - Сторона 2 і 25% - Сторона 3.

28.08.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кувейт Енерджі Юкрейн" (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Арабський Енергетичний Альянс Юей"), Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит систем" було укладено додаткову угоду №7 до Договору (надалі - "Додаткова угода №7") відповідно до умов якої ТОВ "Фаворит систем" було залучено до спільної діяльності та включено до складу учасників Договору.

Позивач вказує, що додатковою угодою № 7 від 28.08.2012р., укладеною між "Кувейт Енерджі Юкрейн" (змінено найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Арабський Енергетичний Альянс Юей"), Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит систем" було внесено зміни до істотних умов договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р., в тому числі виключено зі складу учасників спільної діяльності ТОВ "Торгова база "Укрбуд" і замість нього в якості оператора залучено до спільної діяльності ТОВ "Фаворит систем".

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що оскільки ДК "Укргазвидобування" на момент укладання додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. була дочірньою компанією НАК "Нафтогаз України", 100% акцій якої належить державі в особі Міненерговугілля, укладання ДК "Укргазвидобування" додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р., у відповідності до законодавства потребувало погодження з Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, додаткова угода № 7 від 28.08.2012р. попередньо не погоджувалась та в подальшому не схвалювалась Кабінетом Міністрів України, що є порушенням п. 20 ч. 1 ст. 6, пп. "л" п.18 ч.2 ст.5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", ст.203 ЦК України, в зв'язку з чим, підлягає визнанню недійсною на підставі ст.215 ЦК України та ст.207 ГК України.

Крім того, посилаючись на положення п. 19 ч. 2 ст. 5, п.п. 10, 11, 13 ч. 1 ст.6, ч. 1 ст. 16 Закону України "Про управління об'єктами державної власності", позивач просить суд зобов'язати Кабінет Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснити належний контроль за ефективністю використання державного майна шляхом призначення ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укргазвидобування" в частині дотримання вимог чинного законодавства при укладенні додаткової угоди № 7 від 28 серпня 2012 року до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р.

Відповідач 1 - ТОВ "Арабський енергетичний альянс Юей", відповідач 2 - ПАТ "Укргазвидобування", відповідач 3 - ТОВ "Фаворит Систем" позовні вимоги заперечили, посилаючись на те, що права та інтереси позивача не порушені укладенням спірної додаткової угоди, оскільки відповідач на час її укладення не був стороною угоди та погодження спірної угоди не потребувало погодження з Кабінетом Міністрів України.

Відповідач 4 - Кабінет Міністрів України, заперечуючи позовні вимоги, вказує, що позивач не є учасником додаткової угоди №7 від 28.08.2012 року, його права даною угодою не порушені, а обставини, на які посилається позивач, не підтверджуються належними доказами.

Відповідач 5 - Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, у відзиві на позов, позовні вимоги заперечив та зазначив, що питання проведення та призначення ревізій фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укргазвидобування" не входить до компетенції Міністерства.

Відповідач 6 - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" обґрунтовуючи заперечення на позов, зазначає, що на час укладення спірної угоди, позивач припинив свою участь у договорі про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р., а тому позивач не являється особою права та інтереси якої порушені додатковою угодою № 7 від 28 серпня 2012 року до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд виходить з наступного.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 2.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання недійсної укладеної між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кувейт Енерджі Юкрейн" (Сторона 1), Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Сторона 2), Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем" (Сторона 3) додаткової угоди № 7 від 28 серпня 2012 року до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р., не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими; обов'язком позивача, відповідно до ст. 33 ГПК України є доведення/підтвердження/ в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів.

Судом встановлено, що у червні 2011 року Дочірня компанія "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (Сторона 2 за договором) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бурова компанія "Рудіс" (змінено найменування ТОВ "Арабський Енергетичний Альянс Юей") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" про розірвання договору про спільну діяльність № 429 від 13.05.2004 року.

За результатами розгляду справи № 5/92 Господарським судом міста Києва прийнято рішення від 11.10.2011 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2011 року, про розірвання договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004 року.

Постановою Вищого господарського суду України у справі № 5/92 від 25.04.2012 року рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2011 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2011 року скасовано в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору про спільну діяльність № 429 від 13.05.2004 року між ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Бурова компанія "Рудіс". В цій частині прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено. В частині задоволення позову про розірвання договору про спільну діяльність № 429 від 13.05.2004 року між ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Торгова база "Укрбуд" рішення Господарського суду міста Києва 11.10.2011 року та постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2011 року залишені без змін.

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" (позивач у даній справі) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кувейт Енерджі Юкрейн" (змінено найменування ТОВ "Арабський Енергетичний Альянс Юей"), Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем" про визнання недійсною додаткової угоди від 28.08.2012 № 7 до договору від 13.05.2004 №429, посилаючись на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" є стороною договору про спільну діяльність № 429, оскільки додаткова угода № 6 до даного договору, за умовами якої він увійшов до участі у спільну діяльність, не була предметом розгляду у справі № 5/92, і його правовідносини, як значиться у постанові Вищого господарського суду України та ухвалі Вищого господарського суду України від 13.06.2014 у справі № 5/92, з ТОВ "Бурова компанія "Рудіс" (нині ТОВ "Арабський Енергетичний Альянс Юей") не розірвано, у зв'язку з чим, додаткова угода № 7 порушує його права, як учасника спільної діяльності, оскільки укладена без його участі.

За результатами розгляду справи №910/7831/14 за вищевказаним позовом, було прийнято рішення від 16.06.2014р., яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" задоволено. Визнано недійсною додаткову угоду №7 до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004 р., укладену 28.08.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кувейт Енерджі Юкрейн", Дочірньою компанією "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2014р., залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2014 року, рішення Господарського суду міста Києва від 16.06.2014 у справі № 910/7831/14 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено.

При розгляді справи № 910/7831/14 касаційна інстанція встановила, що суд апеляційної інстанції дійшов правильних висновків, що на момент укладення додаткової угоди від 28.08.2012 № 7, ТОВ "Торгова база "Укрбуд" припинило участь у спільній діяльності у зв'язку з розірванням договору в частині його участі у договорі №429, тому його згоди на внесення змін до договору не вимагалося, а при укладені спірної додаткової угоди № 7 до договору № 429 учасниками спільної діяльності, щодо яких договір не було розірвано, додержано всі вимоги, які встановлено частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, у зв'язку з чим, спірна додаткова угода відповідає нормам чинного законодавства, не порушує прав позивача та підстави для визнання її недійсною відсутні.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту вищезазначених судових актів, які набрали законної сили, вбачається, що ТОВ "Торгова база "Укрбуд" припинило участь у спільній діяльності, у зв'язку з розірванням договору в частині його участі у договорі №429 про спільну діяльність від 13.05.2004 р.

Оскільки, позивач - ТОВ "Торгова база "Укрбуд", на момент укладення оспорюваної додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р., припинив свою участь у договорі №429 про спільну діяльність від 13.05.2004 р., а відтак, не був стороною договору про спільну діяльність на час укладення оспорюваної додаткової угоди, то додаткова угода № 7 від 28.08.2012 року не стосується прав та обов'язків позивача, та відповідно її укладення не порушує права та охоронювані законом інтереси останнього.

Водночас, посилання позивача на ухвалу Вищого господарського суду України від 07.04.2014 у справі № 5/92, згідно з якою роз'яснено постанову Вищого господарського суду України від 25.04.2012 р. у справі №5/92 наступним чином: постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2012 р. у справі №5/92 договір про спільну діяльність №429 від 13.05.2004 р. в частині правовідносин між ТОВ "Бурова компанія "Рудіс" та ТОВ "Торгова база "Укрбуд", а також в частині правовідносин між ТОВ "Бурова компанія "Рудіс" та ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" не розірваний; додаткова угода №6 від 27.01.2010 р. до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004 р. постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2012 р. у справі №5/92 не розірвана, визнаються судом безпідставними.

Щодо доводів позивача на те, що укладення ДК "Укргазвидобування" спірної додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. потребувало погодження з Кабінетом Міністрів України, то суд зазначає наступне.

У відповідності до ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.2006р. № 185-V, управління об'єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною першою статті третьої вищевказаного Закону України передбачено, що об'єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об'єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій; державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.

Законом України "Про управління об'єктами державної власності" визначено, що здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України: визначає порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також: господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном (п.п. "л" п. 18 ч. 2 ст. 5).

Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном".

Вказана постанова КМ України № 296 від 11.04.2012 р. стосується державних підприємств, установ, організацій, а також господарських товариств, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків.

Постановою Кабінету Міністрів України № 747 від 25.05.1998 року "Про утворення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" було затверджено статут останньої.

Згідно із п. 21 Статуту НАК "Нафтогаз України" засновником Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 18 Статуту НАК "Нафтогаз України" Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має право утворювати в установленому порядку філії, представництва, інші відокремлені структурні підрозділи та дочірні підприємства як на території України, так і за її межами, наділяючи їх основними та оборотними засобами. Дочірні підприємства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" діють на підставі статутів, що затверджуються Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України".

Пунктом 1.1. Статуту ПАТ "Укргазвидобування", останнє створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.06.2012р. № 360-р "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 18.07.2012 р. №529 внаслідок реорганізації шляхом перетворення у публічне акціонерне товариство Дочірньої компанії "Укргазвидобування" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України".

Пунктом 1.5. статуту ПАТ "Укргазвидобування" встановлено, що засновником товариства є Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Згідно пункту 4.1. статуту ПАТ "Укргазвидобування" визначено, що його одноосібним акціонером є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Таким чином, Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування", яке є правонаступником ДК "Укргазвидобування", утворене юридичною особою НАК "Нафтогаз України", а не компетентним органом державної влади.

Відповідно до п. п. 5.1., 5.2. статуту ПАТ "Укргазвидобування" встановлено, що його майно становлять виробничі та невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається у самостійному балансі товариства. Товариство є власником: майна, переданого йому засновником та акціонерами у власність як вклад до статутного капіталу; продукції, виробленої і придатної товариством в результаті господарської діяльності; надходження від господарської діяльності (одержаних доходів) та іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені чинним законодавством України.

З положень Статуту ПАТ "Укргазвидобування", яке є правонаступником ДК "Укргазвидобування", вбачається, що Товариство не відноситься до державних унітарних підприємств, оскільки не містить ознак, визначених положеннями ст. 73 ГК України.

В листі Вищого адміністративного суду України від 28.09.2009р. №1271/13/13-09 "Щодо господарських товариств, засновником (учасником) яких виступають акціонерні компанії, 100 відсотків акцій яких належать державі (державні акціонерні компанії)" зазначено, що належність державі хоча б і 100 відсотків акцій акціонерної компанії автоматично не означає, що у державній власності перебувають також корпоративні права на частку у статутному фонді господарських товариств, заснованих державною акціонерною компанією. Такі корпоративні права належать на праві власності самій компанії як окремій юридичній особі, а не державі.

Отже, ДК "Укргазвидобування" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування") на час укладення спірної додаткової угоди та на даний час, не є державним підприємством, установою, організацією, або господарським товариством, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, як і не належать до сфери управління Мінпаливенерго, та господарських товариств паливно-енергетичного комплексу, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, а відтак, дія постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном" та Закону України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.2006р. № 185-V не поширюється на ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України", у зв'язку з чим, посилання позивача на те, що укладення ДК "Укргазвидобування" спірної додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. потребувало погодження з Кабінетом Міністрів України, визнаються судом безпідставними.

Враховуючи те, що позивач не був стороною додаткової угоди № 7 від 28.08.2012 р. до договору про спільну діяльність № 429 від 13.05.2004 р. на час її укладення, обставин, які б свідчили про те, що укладення оспорюваного договору впливає на права та обов'язки відсутні та оскільки укладення ДК "Укргазвидобування" спірної додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. не потребувало погодження з Кабінетом Міністрів України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги в частині визнання додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р. недійсною, задоволенню не підлягають.

Оскільки, як встановлено судом вище, дія Закону України "Про управління об'єктами державної власності" від 21.09.2006р. № 185-V та постанови Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 296 "Про затвердження Порядку укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном" на час укладення спірної угоди, та на даний час не поширюється на ДК "Укргазвидобування" НАК "Нафтогаз України" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування") та відповідно укладення ДК "Укргазвидобування" спірної додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. не потребувало погодження з Кабінетом Міністрів України у відповідності до порядку вищевказаного Закону та постанови, суд вважає безпідставними позовні вимоги позивача про зобов'язання Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" здійснити належний контроль за ефективністю використання державного майна шляхом призначення ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укргазвидобування" в частині дотримання вимог чинного законодавства при укладенні Додаткової угоди № 7 від 28 серпня 2012 року до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р.

Згідно з п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в надані ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд".

Підсумовуючи вищевикладене, суд відмовляє в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей", Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем", Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р. недійсною та зобов'язання вчинити дії.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

З метою забезпечення правильного і однакового застосування законодавства в п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Відповідно до п. 2.23. вищевказаної постанови визначено, що якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд, може, зокрема, стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року №3674-VI визначено, що ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру складає 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" №719-VII від 16.01.2014р. станом на 01.01.2014 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1218,00 грн.

Позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, а тому позивач мав сплати за ставками, встановленими Законом України "Про судовий збір" за дві вимоги немайнового характеру, а саме 2436,00 грн.

Натомість, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1218,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22 від 21.10.2014 року, у зв'язку чим, недоплачена сума судового збору у розмірі 1218,00 грн. підлягають стягненню з позивача в доход Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арабський енергетичний альянс Юей", Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит Систем", Кабінету Міністрів України, Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання додаткової угоди № 7 від 28.08.2012р. до договору про спільну діяльність №429 від 13.05.2004р. недійсною та зобов'язання вчинити дії відмовити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова база "Укрбуд" (03127, м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок 89, квартира 84, ) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.02.2015р.

Головуючий суддя О.В. Гулевець

Суддя В.О. Демидов

Суддя А.Б. Пригунова