ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 р. Справа № 914/4347/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Центр ЛТД", м.Львів

до відповідача: Приватного підприємства "ТІМ", м.Львів

про: стягнення 22 396,28 грн.

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: Мартинович С.В. - представник (довіреність від 08.10.14р.);

від відповідача: не з'явився;

В судовому засіданні 09.02.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Центр ЛТД" (м.Львів) до Приватного підприємства "ТІМ" (м.Львів) про стягнення 22 396,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за договором безпроцентної позики не виконав, зокрема, не повернув гроші, в обумовлений договором строк.

Ухвалою суду від 11.12.14 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 15.01.15р. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обов'язковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Позивач участь повноважного представника в судовому засіданні 15.01.2015 року забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач участь повноважного представника в судове засідання не забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 1031/14 від 15.01.2015 року).

Розгляд справи відкладено на 05.02.2015 року

В судове засідання 05.02.2015 року позивач участь повноважного представника забезпечив, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Для долучення до матеріалів справи подав копії витягів з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з відомостями про позивача та відповідача (вх. №4172/15 від 04.02.2015 року).

Відповідач участь повноважного представника в судове засідання не забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №4332/15 від 04.02.2015 року) про відкладення розгляду справи.

Судом відкладено розгляд справи на 09.02.2015 року.

В судове засідання 09.02.2015 року позивач явку повноважного представника забезпечив, позов підтримав.

Відповідач участь повноважного представника не забезпечив, з заявами чи клопотаннями не звертався, доказів спростування чи оплати боргу не подав.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

03.07.2014 року між позивачем (позикодавцем згідно договору) та відповідачем (позичальником згідно договору) було укладено договір безпроцентної позики № 1/03-07, відповідно до п.1.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю.

Сума позики за договором становить 20000,00 грн. Проценти за договором не нараховуються і не сплачуються (п.п.2.1,2.2 договору).

Відповідно до п.3.1 договору позикодавець надає суму позики позичальнику протягом 10 днів з дня підписання договору. Позика надається шляхом видачі з каси позикодавця готівкою суми грошових коштів визначеної п.2.1 договору.

На виконання умов договору позивачем здійснено перерахунок коштів відповідачу в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 481 від 03.07.2014 року.

Строк повернення позики становить 1 місяць з моменту надання суми позики (п.4.1 договору). Позичальник зобов'язаний повернути суму позики в останній день строку встановленого п.4.1 договору. Сума позики підлягає поверненню шляхом внесення коштів на р/р 4 в ЛОД ПАТ Райффайзен банк АВАЛЬ позикодавця (розділ 5 договору).

З метою врегулювання спору позивач звернувся до відповідача із претензією № 1 від 23.04.2014 року про повернення коштів.

Оскільки відповідачем кошти не повернуто, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення із відповідача 20000,00 грн. боргу, на суму якого нараховано 200,00 грн. штрафу, 1204,52 грн. інфляційних втрат та 991,76 грн. - 10% річних.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 1 ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що 03.07.2014 року сторони уклали договір безпроцентної позики № 1/03-07, відповідно до п.1.1 якого позикодавець передає у власність позичальнику грошові кошти в розмірі, встановленому договором, а позичальник зобов'язується повернути їх позикодавцю.

На виконання умов договору позивачем здійснено перерахунок коштів відповідачу в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 481 від 03.07.2014 року.

Як визначено п. п.1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Строк повернення позики становить 1 місяць з моменту надання суми позики (п.4.1 договору). Позичальник зобов'язаний повернути суму позики в останній день строку встановленого п. 4.1 договору. Сума позики підлягає поверненню шляхом внесення коштів на р/р 4 в ЛОД ПАТ Райффайзен банк АВАЛЬ позикодавця (п. 5 договору).

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

В матеріалах справи відсутні докази перерахунку коштів на розрахунковий рахунок позивача, відповідно до п.п. 4.1, 5 договору, що є порушенням його умов.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання недопустима. Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України.

У п. 6.1 договору сторони визначили, що при простроченні повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 1% від неповерненої суми позики. При простроченні повернення позики позичальник додатково до штрафу, передбаченого п.6.1 договору, сплачує проценти в розмірі 10% річних виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення. При цьому, позичальник зобов'язаний повернути суму позики збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як зазначено ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Дана стаття кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України.

Відповідно до п. 1.ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як визначено п. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 4.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. Якщо укладеним сторонами договором передбачено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшено проценти, слід вважати іншим розміром процентів.

Із врахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими та підставними позовні вимоги про стягнення 20000,00 грн. позики, 200,00 грн. штрафу, 1204,52 грн. інфляційних втрат та 991,76 грн. - 10% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити повністю.

2.Стягнути з Приватного підприємства "ТІМ" (79012, м.Львів, вул. Сахарова, 45, ідентифікаційний номер 30275723) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Центр ЛТД" (79000, м.Львів, вул. Коперника, 10, оф. 6А, ідентифікаційний номер 37656348) стягнення 20000,00 грн. позики, 200,00 грн. штрафу, 1204,52 грн. інфляційних втрат, 991,76 грн. - 10% річних та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 14.02.2015 р.

Суддя Король М.Р.