РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"17" лютого 2015 р. Справа № 918/1577/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Карпович О.В.,

за участю представників сторін:

позивача - Пронюк В.Я. (довіреність №14-182 від 15.07.2014р.);

відповідача - Кухта О.Я. (довіреність №01-10/1 від 02.01.2015р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонер-ного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарсь-кого суду Рівненської області від 16.12.2014р. у справі №918/1577/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ

до Комунального підприємства «Рівнерайкомуненергія»

Рівненської районної ради смт.Квасилів Рівненського району

про стягнення 17 670 грн. 32 коп. пені, інфляційних втрат та 3% річних,-

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК України. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу стороною заявлено не було. Заяви про відвід суддів не надходило.

Позивач-Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі в тексті - НАК «Нафтогаз України») 06.11.2014р. звернувся до господарського суду Рівненської області з позовом, в якому просив стягнути з Комунального підприємства Рівнен-ської районної ради «Рівнерайкомуненергія» (надалі в тексті - Підприємство) 9 157 грн. 95 коп. пені згідно укладеного договору, а також 6 459 грн. 80 коп. інфляційних втрат та 2 052 грн. 57 коп. -3% річних.(арк.справи 2-4).

Порушена за даним позовом справа №918/1577/14 розглянута господарським судом Рівнен-ської області. Відповідно до рішення від 16.12.2014р. (суддя Горплюк А.М.) позов задоволено част-ково, з Підприємства на користь НАК «Нафтогаз України» підлягає до стягнення 4 448 грн. пені, 2758 грн. 96 коп. інфляційних втрат, 1 993 грн. 56 коп. -3% річних та 1 827 грн. витрат зі сплати су-дового збору. В решті позовних вимог відмовлено за без підставністю.(арк.справи 109-116).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, Позивачем невірно здійснено на-рахування пені, інфляційних втрат та 3% річних, тому, здійснивши власний розрахунок, суд дій-шов висновку, що належна до стягнення сума пені складає 8 896 грн., втрати від інфляції - 2 758 грн. 96 коп., а -3% річних - 1 993 грн. 56 коп. Крім того, встановивши причини невиконання Від-повідачем грошового зобов'язання, збитковість господарської діяльності через наявність заборго-ваності населення та бюджетних установ суд дійшов висновку про можливість зменшення з підс-тав ст.233 ГК України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України розміру пені на 50% до 4 448 грн.(арк.справи 113-114).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу до Рівненсь-кого апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині від-мови у стягненні 4 448 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, поклавши судові витрати на Відповідача.(арк.справи 124-132).

Скаржник вважає, що зменшення пені здійснено судом першої інстанції із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з'ясуванням усіх істотних обставин справи. Позивач вважає відсутніми виняткові обставини для зменшення нарахованої пені. Зазначає, що суд прийняв лише сторону Відповідача, не оцінив майнового стану сторін, що призвело до порушення норм законодавства і прав Позивача.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі від 17.01.2015 року прийнято апеляційну скаргу Позивача до провадження, справу призначено до слухання на 17.02. 2015р.(арк.справи 122).

Через канцелярію апеляційного суду 12.01.2015р. представник Відповідача подав відзив на апеляційну скаргу, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задо-волення.(арк.справи 144-145).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.02.2015р. представник Позивача підтримав апеляційну скаргу та надав свої пояснення. Представник Відповідача заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, вив-чивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом пер-шої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарсь-кий суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, НАК «Нафтогаз України»-продавець та Комунальне під-приємство Рівненської районної ради «Рівнерайкомуненергія»-покупець уклали договір купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. №13/3041-БО-28 (надалі в тексті - Договір), згідно п.1.1 якого продавець зобов'язується передати у власність покупцеві у 2013 році природний газ, вве-зений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпада-ють під дію ст.10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а поку-пець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього Дого-вору. Газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробниц-тва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими спо-живачами.(п.1.2 Договору).(арк.справи 14-19).

Продавець відповідно до п.п.2.1, 3.1 Договору передає покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12. 2013р. газ в обсязі до 1 060 тис.м3 у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відклю-чаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Відповідно до п.5.2 Договору, ціна за 1000 м3 газу разом з ПДВ складає 4 661грн. 74 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали Додаткову угоду №1 від 05.04.2013р. до Договору, якою збільшили обсяг газу до 1 107 тис.м3.(арк.справи 20).

Додатковою угодою №2 від 15.07.2013р. сторони передбачили зменшення ціни за 1000 м3 газу до 4 588 грн. 54 коп. разом з ПДВ 20%.(арк.справи 21).

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця нас-тупного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання до-говірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законо-давством України, а також Договором. У разі невиконання покупцем вимог щодо розрахунку про-давець має право не здійснювати поставку газу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності техніч-ної можливості. Крім того, у разі невиконання Покупцем вимог Договору щодо розрахунків (пункт 6.1 Договору), він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгова-ності пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. У разі невиконання покупцем умов Договору, продавець має право в односторонньому порядку розірвати договір.

Сторони погодили, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань стано-вить 5 років.(п.9.3 Договору)

Договір та Додаткові угоди підписано уповноваженими представниками НАК «Нафтогаз України» і КП «Рівнерайкомуненергія», скріплено відтисками печаток сторін.(арк.справи 19, 20, 21).

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору у січні-квітні,жовтні-грудні 2013р. НАК «Нафтогаз України» поставила, а Підприємство - прийняло природний газ на загальну суму 3 688 922 грн. 24 коп., що стверджується належним чином завіреними копіями актів прий-мання-передачі природного газу від 27.05.2013р. за спожитий газ у січні-квітні 2013р.(4 шт.), від 31.10.2013р. за спожитий газ у жовтні 2013р. (1 шт.), від 30.11.2013р. за спожитий газ у листопаді 2013р.(1 шт.), від 31.12.2013р. за спожитий газ у грудні 2013р.(1 шт.).(арк.справи 23-29).

Разом з тим, вбачається, що Відповідач прострочив виконання зобов'язання зі своєчасної оплати вартості поставленого газу, здійснивши повний розрахунок 31.03.2014р., що представники сторін ствердили у судовому засіданні 17.02.2015р.(арк.справи 31-33).

З огляду на таке, за період прострочення з лютого 2013р. по березень 2014р. з підстав ст. 193 ГК України, ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України та п.п. 6.1, 7.2 Договору - Позивач нарахував 9 157 грн. 95 коп. пені, а з підстав ст.625 ЦК України - 6 459 грн. 80 коп. втрат від інфляції та 2 052 грн. 57 коп. -3% річних.(арк.справи 8-13).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга Позивача безпідставна і не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті - ЦК України) встановлено, що ци-вільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші пра-вочини.

Зобов'язанням, відповідно до ст.509 ЦК України - є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Предметом даного спору є стягнення штрафних санкцій за договором поставки.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 28.12.2012р. між сторо-нами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мере-жу, оскільки момент передачі товару не співпадає з моментом оплати його вартості і взаємовідно-сини сторін підпадають під визначення, які містять статті 712, 714 ЦК України: коли одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу зас-тосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зумовлює виникнення у нього зобов'язання оплатити його вартість.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України - одностороння відмова від зобов'язання або одно-стороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зо-бов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - від-повідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обов'язок доказування і подання доказів встановлено статтею 33 ГПК України. Докази по-даються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як правомірно встановлено місцевим господарським судом і стверджується матеріалами справи (Договором, актами прийому-передачі природного газу) - вартість поставленого природно-го газу на загальну суму 3 688 922 грн. 24 коп., - оплачено Відповідачем несвоєчасно.

Разом з тим, обґрунтовуючи часткове задоволення позовних вимог в решті вимог - суд пер-шої інстанції виходив з того, що обчислення сум додаткових вимог (згідно наданого розра-хунку (арк.справи 8-13) здійснено Позивачем без урахування приписів чинного законодавства, а саме ста-тей 251-255, 599 ЦК України.

Так, відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з нас-танням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календар-ною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.(ч.2 ст.252 ЦК України).

Крім того, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.(ст.253, ч.1 ст.255 ЦК України).

Як правомірно встановлено місцевим судом і стверджується матеріалами справи - всупе- реч зазначеним приписам, суми заявлених до стягнення додаткових вимог (пеня, інфляційні втра-ти, річні) обчислені Позивачем включно з урахуванням днів фактичної сплати Відповідачем части-ни основного боргу по кожному спірному періоду.

Перевіривши на підставі ст.625 ЦК України суми нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів, з підстав ст.33 ГПК України, дійшла висновку, що суд першої інстанції пра-вомірно відмовив в стягненні 59 грн. 01 коп. -3% річних та 3 700 грн. 84 коп. втрат від інфляції, як таких, що нараховані безпідставно.

При цьому, згідно перерахунку, здійсненого судом, з урахуванням оплати Відповідача за Договором - сума 3% річних за зобов'язаннями січня 2013р. складає 13 грн. 43 коп.; за зобов'язан-нями лютого 2013р. 3% не нараховуються взагалі; за зобов'язаннями березня 2013р. - 03 грн. 11 коп.; за зобов'язаннями квітня 2013р. сума 3% річних - 468 грн. 22 коп.; за зобов'язаннями жовтня 2013р. - 60 грн. 98 коп., за зобов'язаннями листопада 2013р. - 17 грн. 26 коп. і за зобов'язаннями грудня 2013р. сума 3% річних складає 1 430 грн. 56 коп.

Таким чином, до задоволення підлягає 1 993 грн. 56 коп. -3% річних за період 14.02.2013 р. - 16.07.2014р. та 14.10.2013р. - 31.03.2014р.

В частині вимоги про стягнення втрат від інфляції, суд першої інстанції правомірно враху-вав рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, ві-дображені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997р. №62-97р. Крім того, суд встано-вив, що розрахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат містить арифметичні помилки.

Так, нараховані Позивачем за травень 2013р. на суму 121 975 грн. 03 коп. основного боргу зазначені компенсаційні виплати складають 121 грн. 85 коп., які є обґрунтованими та підлягають до стягнення.

За червень 2013р. на суму заборгованості 101 975 грн. 03 коп. інфляційних втрат не нарахо-вано. За липень2013р. на суму заборгованості 21 953 грн. - рівень інфляції становив менше одини-ці, тому індекс інфляції від'ємний. Загалом за травень-липень 2013р. нараховані Позивачем інфля-ційні становлять 99 грн. 87 коп.

Крім того, за листопад 2013р. на суму заборгованості 273 485 грн. 92 коп. Позивач нараху-вав 206 грн. 97 коп. інфляції, однак згідно показників оплати за листопад існувала заборгованість в сумі 3 485 грн. 92 коп., а сума інфляційних втрат за цей період, які підлягають до стягнення скла-дає 06 грн. 97 коп.

Аналогічне порушення виявлено судом при обчисленні суми інфляційних втрат за грудень 2013р., сума яких за перерахунком суду становить 50 грн. 05 коп.

За період січня-лютого 2014р. на 270 069 грн. 06 коп. Позивач нарахував 2 163 грн. 79 коп. інфляційних втрат. Водночас всупереч приписам діючого законодавства України вказана сума бу-ла обчислена шляхом нарахування інфляції на інфляцію. Тому, згідно розрахунку суду - за вказа-ний період з Відповідача підлягають до стягнення інфляційні втрати в сумі 2 160 грн. 55 коп. Ана-логічно обчислено суму інфляційних втрат за березень 2014 р., тому ца цей період до стягнення підлягають 444 грн. 52 коп.

З мотивів, зазначених вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інс-танції, що за періоди з травня 2013р. по липень 2013р., з листопада 2013р. по грудень 2013р. та з січня 2014р. по березень 2014р. до стягнення з Відповідача підлягає 2 758 грн. 96 коп. інфляцій-них втрат.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначений висновок суду про невірне нарахування інфля-ційних втрат та річних апелянт не оспорює.

Відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України та ст.230 ГК України, виконання зобов'язан-ня може забезпечуватися неустойкою, якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Як зазначалось вище, пунктом 7.2 Договору за несвоєчасну оплату отриманого газу, передба-чено сплату покупцем пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Перевіряючи рішення в частині зменшення розміру нарахованої пені, колегія суддів приймає до уваги, що за період 14.02.2013р. - 31.03.2014р. Позивач нарахував 9 157 грн. 95 коп. пені. Проте, за перерахунком місцевого суду - сума пені є завищеною з причин, зазначених вище, тому заявле-ною до стягнення може бути пеня в сумі 8 896 грн.

Не заперечуючи даного висновку місцевого господарського суду, Скаржник не погоджує-ться із задоволенням заяви Відповідача та зменшенням судом пені на 50%, вважаючи, що даний випадок не є винятковим.(арк.справи 124-132).

Колегія суддів при цьому приймає до уваги, що згідно ст.233 ГК України у разі, якщо на-лежні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'я-зання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір до сплати штрафних санкцій.

Крім того, частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути змен-шений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обста-вин, які мають істотне значення.

Колегія суддів зауважує, що зі змісту наведених норм випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд пови-нен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуго-вують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку, що виключність обставин, які зумов-люють зменшення пені стверджено фактом повного виконання зобов'язання боржником та існу-вання значної заборгованості споживачів за 2013 рік. Поряд з цим, місцевий суд прийняв до уваги, що на момент звернення до суду 06 листопада 2014р. заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений газ була погашена більш як півроку.

Крім того, звертаючись з позовом, Позивач використав всі передбачені законодавством і До-говором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечення виконання зобов'язання боржни-ком - Комунального підприємства Рівненської районної ради «Рівнерайкомуненергія», основним видом діяльності якого є виробництво, розподіл та постачання теплової енергії для потреб соціа-льно значимих об'єктів міста, - зобов'язання з подачі теплової енергії виконало частково, однак, сплата надмірно великих штрафних санкцій в даному випадку зачіпатиме не лише майнові інте-реси Відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Апеляційний суд зауважує при цьому, що стягнення з боржника штрафних санкцій спрямо-ване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бу-ти джерелом збагачення кредитора, про що правомірно свідчить висновок суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, дослідивши обставини справи і встановивши підстави порушення Відповідачем грошового зобов'язання - суд першої інстанції правомірно визнав даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу і покликаючись на положення ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України і враховуючи ступінь виконання ним грошового зобо-в'язання, правомірно зменшив розмір пені на 50% до суми 4 488 грн.

Колегія суддів також вважає даний випадок виключним і не вбачає підстав для переоцінки обставин у даній справі.

Відтак, в частині стягнення 4 448 грн. пені, з підстав ст.33 ГПК України, в задодоволенні позову відмовлено обґрунтовано.

Аналогічна правова позиція вбачається з постанови Вищого господарського суду України від 18.12.2014р. у справі №904/4966/14.

Заперечуючи підстави для зменшення розміру нарахованої пені Скаржник також зазначив, що суд прийняв лише сторону Відповідача, не оцінив майнового стану сторін, що призвело до по-рушення норм законодавства і прав Позивача, при цьому, послався на важке фінансове становище НАК «Нафтогаз України», ствердивши це доданими до апеляційної скарги копіями Звіту про фі-нансові результати за 2012-2013рр. та Балансу за 2013р.

Перевіряючи рішення в цій частині, апеляційний суд звертає увагу, що під час розгляду справи судом першої інстанції, Позивач не надав зазначених документів на підтвердження викла-дених в апеляційній скарзі доводів, зокрема, відомостей щодо залучення комерційних кредитів за ринковими ставками, наявності боргів перед іноземними інвесторами та необхідності постійного проведення розрахунків з ними, тощо.

Оскільки, всупереч вимогам ст.101 ГПК України, подаючи зазначені вище копії Звіту і Ба-лансу Позивач не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не за-лежали від нього - апеляційний не приймає їх до розгляду.(арк.справи 127-138).

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту і обсягу зобов'язань Відповідача, рівно як і твердження про невмотивованість висновку щодо часткової обґрунтованості заявленого позову.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встанов-лено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 49, 83, 89, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонерного товариства «Національна акціонер-на компанія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Рівненської області від 16.12. 2014р. у справі №918/1577/14 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №918/1577/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.