ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.2015 Справа № 907/1284/14

Розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „УНІПРОМ", м. Київ

До відповідача Дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", м. Ужгород

Про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення 173 942,64 грн.

Головуючий суддя Якимчук Л.М.

За участю представників сторін:

від позивача - Костьолов Д.В., довіреність від 16.01.2015 № 16-01/01;

від відповідача - Моланич І.І., довіреність від 15.01.2015 №06/29

СУТЬ СПОРУ :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „УНІПРОМ", м. Київ, звернувся до суду з позовом до відповідача, Дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", м. Ужгород, про спонукання до виконання мирової угоди шляхом стягнення 173 942,64 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю „Уніпром" та Дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" укладено мирову угоду від 24.04.2014 по справі №907/242/14, яка затверджена ухвалою господарського суду від 19.05.2014. Оскільки відповідачем не виконано своїх зобов'язань, а ухвала суду якою затверджено мирову угоду, повернулася з виконавчої служби без виконання у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст. ст.18,22 Закону України „Про виконавче провадження", позивач звернувся до суду з позовом про спонукання відповідача до виконання мирової угоди.

У ході судового розгляду представник відповідача у підтвердження часткового виконання мирової угоди укладеної між сторонами від 24.04.2014, надав суду платіжні доручення від 30.12.2014 №3298 та від 02.02.2015 №10182, які підтверджують сплату Дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", м. Ужгород, суми в розмірі 40 000 грн. (часткове погашення заборгованості).

Представник позивача позовні вимоги підтримав за виключенням суми проплаченої відповідачем після подання позову до суду.

Крім того, подав суду клопотання про віднесення витрат, пов'язаних з явкою до суду представника позивача по справі, до судових витрат в розмірі 2 347,77 грн. У підтвердження зазначеного надав суду копії посадочних документів на потяг від 21.01.2015 , від 22.01.2015, від 10.02.2015 та від 11.02.2015, а також копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт від 15.01.2015 та від 26.01.2015, що у сумі складають 2 347,77 грн.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення

представників сторін, суд встановив:

Двадцять четвертого квітня 2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Уніпром" та Дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" у справі №907/242/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Уніпром", м. Київ до Дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", м. Ужгород про стягнення 170532,00 грн., укладено мирову угоду, яка затвердження ухвалою суду від 19.05.2014.

Згідно ч. 1 п. 1 мирової угоди сторони дійшли згоди, що відповідач, Дочірнє підприємство „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", визнає і підтверджує наявність заборгованості перед позивачем, товариством з обмеженою відповідальністю „Уніпром", за Договором поставки № 03-11/13 від 03.11.2013 р. у сумі 170 532 (сто сімдесят тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 2 п. 1 мирової угоди відповідач, ДП „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", зобов'язується здійснити сплату суми заборгованості у розмірі 170 532 (сто сімдесят тисяч п'ятсот тридцять дві) грн. 00 коп. згідно умов Договору поставки № 03-11/13 від 03.11.2013 р. шляхом розстрочення платежів. Порядок погашення заборгованості відповідачем проводиться шляхом щомісячного перерахунку на розрахунковий рахунок позивача грошових коштів протягом 3 (трьох) місяців за таким графіком:

- до 30 травня 2014 року - 65 232,00 грн.;

- до 30 червня 2014 року - 52 650,00 грн.;

- до 31 липня 2014 року - 52 650,00 грн..

Частиною 3 пункту 1 мирової угоди відповідач, ДП „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", зобов'язується вживати всіх заходів для погашення заборгованості у встановлені даною Мировою угодою строки. Погашення заборгованості здійснюється шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок позивача цілою сумою або окремими платежами. Датою оплати вважається дата перерахування відповідачем грошових коштів на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідно до ч.10 п.1 мирової угоди судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3410,64 грн. покладаються на відповідача, які мають бути відшкодовані позивачу не пізніше 31 липня 2014 року.

Однак, на момент подання позову до суду відповідач умови мирової угоди не виконав, у зв'язку з чим позивач просить спонукати відповідача до її виконання шляхом стягнення з нього суми боргу 173 942,64 грн., з урахуванням судових витрат у розмірі 3410,64 грн.

Матеріально-правовою вимогою у даній справі є стягнення за мировою угодою, оскільки резолютивна частина ухвали господарського суду Закарпатської області від 19.05.2014 у справі №907/242/14, якою затверджена мирова угода між сторонами не має статусу виконавчого документа, в розумінні ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з чим постановою державного виконавця від 19.08.2014 №ВП №44479160 відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.26 Закону України „Про виконавче провадження", тому позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди (п. 3.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову. Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді.

За приписами процесуального законодавства, мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, а досягнувши угоди між собою, припиняють спір, відмовившись при цьому від судового захисту, самостійно врегулювавши розбіжності на погоджених умовах.

Частинами 3 та 4 статті 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження у справі припинено.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини 2 вказаної норми Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, як ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" встановлені вимоги до виконавчого документу, а ст. 26 цього ж закону підстави відмови у відкритті виконавчого провадження (п. 8 ч.1 закону - наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження).

У разі ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою, якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини 2 статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою.

З матеріалів справи вбачається, що постановою МВДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції від 19.08.2014 було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Закарпатської області від 19.05.2014 у справі № 907/242/14, на підставі пункту 8 ч.1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" з підстав відсутності у виконавчому документі дій примусового характеру.

Разом з тим, чинним процесуальним законодавством передбачено, що ухвала суду про затвердження мирової угоди, яка не має статусу виконавчого документа, не може виконуватися у примусовому порядку, тому сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом до суду про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ.

Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та було встановлено судами, позивач фактично звернувся з позовом майнового характеру про спонукання виконання мирової угоди шляхом стягнення заборгованості визначеної в мировій угоді, строк остаточного погашення якої, згідно умов мирової угоди, на момент звернення з позовом настав.

У ході судового розгляду представник відповідача надав суду докази (платіжні доручення від 30.12.2014 №3298 та від 02.02.2015 №10182), які підтверджують сплату Дочірнім підприємством „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України", м. Ужгород, суми в розмірі 40 000 грн.

Отже, відповідач частково виконав умови мирової угоди, а тому в цій частині провадження у справі слід припинити на підставі п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України (відсутній предмет спору).

Суд прийшов до висновку про задоволення позову частково та спонукати відповідача до виконання мирової угоди шляхом стягнення 133 942,64 грн.

Представник позивача у клопотанні від 11.02.2015 № б/н просить віднести витрати, пов'язані з явкою до суду представника позивача по справі, до судових витрат в розмірі 2 347,77 грн. У підтвердження зазначеного надав суду копії посадочних документів на потяг від 21.01.2015 , від 22.01.2015, від 10.02.2015 та від 11.02.2015, а також копії звітів про використання коштів, виданих на відрядження або підзвіт від 15.01.2015 та від 26.01.2015, що у сумі складають 2 347,77 грн.

Статтею 44 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 6.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 „Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро колегій фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підстава, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

До інших витрат у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу відносяться зокрема: суми, які підлягають сплаті особами, викликаними до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 Господарського процесуального кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у судове засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом визнано обов'язковою.

Ухвалами господарського суду Закарпатської області від 29.12.2014 та 22.01.2015 явка уповноважених представників сторін у судове засідання визнана обов'язковою.

З огляду на викладене, клопотання позивача про віднесення витрат, пов'язаних з явкою до суду представника позивача до судових витрат у сумі 2347,77грн., належить задовольнити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір та інші витрати, пов'язані з розглядом справи слід покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 78, п.1-1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства „Закарпатський облавтодор" ВАТ „Державна акціонерна компанія „Автомобільні дороги України" (88000, м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 39, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „УНІПРОМ" (01042, м. Київ, вул. Марії Приймаченко, буд. 8, кв.37) заборгованість за мировою угодою у сумі 133 942 (сто тридцять три тисячі дев'ятсот сорок дві) грн. 64 коп., а також 5826 (п'ять тисяч вісімсот двадцять шість) грн. 62 коп. у відшкодування судових витрат.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

3. У стягненні 40 000 грн. провадження у справі припинити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 13.02.2015.

Суддя Л. М. Якимчук