ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 911/5336/14

Господарський суд Київської області у складі судді Саванчук С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінк Дістрібушн Сістемс",

49000, м. Дніпропетровськ, Кіровський р-н, просп. Кірова, 82-Г

до Підприємства споживчої кооперації "Укооппромторг у м. Броварах",

07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, буд. 127

про стягнення 150 382,38 грн.

за участю представників:

позивача - Вара А.С. (довіреність від 15.01.2015, б/н);

відповідача - не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Обставини справи:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінк Дістрібушн Сістемс" (далі - позивач) до Підприємства споживчої кооперації "УКООППРОМТОРГ у м. Броварах" (далі - відповідач) про стягнення 150 382,38 грн., з яких: 134 181,36 грн. основного боргу, 7 995,74 грн. пені, 959,49 грн. 3 % річних та 7 245,79 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки від 01.04.2013 № К 2243.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.12.2014 порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 13.01.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 565/15 від 13.01.2015) позивачем частково подано до матеріалів справи документи на виконання вимог ухвали суду від 15.12.2014.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 566/15 від 13.01.2015) позивачем подано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.01.2015 розгляд справи відкладено на 27.01.2015.

У судове засідання 27.01.2014 представники сторін не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, розгляд справи відкладено на 10.02.2015.

Через канцелярію господарського суду Київської області (вх. № 2089/15 від 30.01.2015, вх. № 3107/15 від 10.02.2014) позивачем подано до матеріалів справи додаткові докази.

У судовому засіданні 10.02.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, явку представника у судове засідання не забезпечив, хоча про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Неподання відзиву на позовну заяву і нез'явлення у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 10.02.2015 оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрінк Дістрібушн Сістемс" (далі - постачальник) та Підприємством споживчої кооперації "Укооппромторг у м. Броварах" (далі - покупець) укладено договір поставки від 01.04.2013 № К 2243 (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставляти, а покупець приймати та оплачувати товар на умовах Договору (пункт 1.1. Договору).

Сторонами підписано Протокол узгодження розбіжностей до Договору (далі - Протокол розбіжностей), відповідно до якого сторони дійшли згоди щодо остаточної редакції Договору.

Згідно з пунктом 2.8. Договору, зобов'язання з поставки вважаються виконаними постачальником з моменту передачі покупцю товару та повного пакету товаросупровідних документів, оформлених належним чином згідно з умовами Договору та чинного законодавства України.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що документи щодо поставки товару зобов'язаний скласти постачальник та надати покупцю разом з товаром належним чином оформлені з своєї сторони наступні супровідні документи в оригіналі: товарно-транспортна накладна; податкова накладна (крім випадків, передбачених законодавством та договором); свідоцтво якості товару; інші документи на товар, надання яких передбачено законодавством України; довіреність на представника постачальника, яка надає право передачі товару, фіксації фактів невідповідності товару та/або супровідних документів умовам договору або законодавству, отримання листів та документів від покупця.

Відповідно до пункту 6.5. Договору, оплата товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дня поставки товару за наявності рахунку постачальника та повного пакету документів (в тому числі з урахуванням корегувань), передбаченого Договором і законодавством. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 та до повного виконання сторонами прийнятих зобов'язань (пункт 11.1. Договору).

Позивач, на виконання умов Договору, поставив відповідачу товар на суму 134 181,36 грн., що підтверджується наданою в матеріали справи видатковою накладною від 30.07.2014 № 28-0025266, що підписана уповноваженими представниками обох сторін, а відповідач вказаний товар отримав.

Підписи уповноважених представників сторін на видатковій накладній скріплені відбитками печаток обох сторін, що оцінюється судом як підтвердження юридичною особою - відповідачем, факту вчинення господарської операції з поставки товару. До матеріалів справи долучено копію зазначеної видаткової накладної, а оригінал оглянуто у судовому засіданні.

Як доказ поставки товару позивачем надано до матеріалів справи товарно-транспорту накладну на переміщення алкогольних напоїв від 30.07.2014, що підписана представниками обох сторін та скріплена відбитками печаток підприємств.

На підтвердження позовних вимог, позивачем також надано в матеріали справи копію витягу з реєстру отриманих та виданих податкових накладних за липень 2013 року, в якому зазначено про видачу ним податкової накладної за спірною видатковою накладною.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінюється витяг з реєстру виданих податкових накладних за липень 2013 року як доказ того, що позивачем відображено господарську операцію за спірною видатковою накладною у своїх податкових зобов'язаннях.

На підтвердження наявності заборгованості, до матеріалів справи надано довідку від 26.01.2015 № В-04-05/37 з банківської установи, в якій відкрито поточний рахунок позивача, що засвідчена підписом уповноваженої особи банку та скріплена відбитком його печатки, за весь період спірних правовідносин з відповідачем, відповідно до якої судом встановлено відсутність часткових оплат за видатковою накладною, стягнення заборгованості за якою є предметом розгляду даної справи.

Відтак, товар відповідачем прийнято, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, докази повної оплати товару за вищезазначеною видатковою накладною у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України - на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

Згідно з частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статей 32, 36 Господарського процесуального кодексу України господарським судом взято до уваги у якості письмових доказів: зазначені вище видаткову накладну, товарно-транспортну накладну - у якості письмових доказів передачі товару позивачем та прийняття товару уповноваженою особою відповідача, банківську довідку - у якості письмового доказу для встановлення відсутності часткових оплат за спірною видатковою накладною і, відповідно, наявності заборгованості.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Також судом враховано, що відповідно до статті 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У матеріалах справи відсутні докази заперечень відповідача щодо ненадання позивачем приналежностей товару чи документів, що його стосуються, встановлення відповідачем строків для їх передання, відмови відповідача від договору у зв'язку з цим та повернення товару.

Товар відповідачем прийнято, що підтверджується вищезазначеними судом доказами, матеріали справи не містять доказів заперечень відповідача при отриманні товару щодо неналежності виконання позивачем зобов'язань з поставки товару за Договором.

Частиною 1 статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і відповідає вимогам статті 9 вказаного Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Згідно з вимогами статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наявних у матеріалах справи письмових доказів, з огляду на те, що вони підписані уповноваженими на те особами, вбачається наявність у відповідача грошового зобов'язання перед позивачем, строк виконання якого настав і яке відповідачем не виконане.

На підставі аналізу вищезазначених норм чинного законодавства, дослідження матеріалів та всебічного розгляду всіх обставин справи, господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 134 181,36 грн. основного боргу є доведеною, обґрунтованою, відповідачем не спростованою, а, відтак, підлягає задоволенню.

Позивач, на підставі пункту 9.1.1. Договору у редакції Протоколу розбіжностей, заявляє до стягнення з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, яка за розрахунком позивача складає 7 995,74 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання, або неналежного виконання господарського зобов'язання. Частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 № 543/96-ВР визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено законом або договором.

З метою всебічного, повного та об'єктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розміру пені за період з 30.08.2014 до 24.11.2014 та з'ясував, що розмір пені за період, що визначений позивачем, є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення, а саме: 8 128,08 грн.

Оскільки, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі, що заявлений позивачем - 7 995,74 грн.

Крім того, у зв'язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов'язання, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України заявляє до стягнення 3% річних у розмірі 959,49 грн. та інфляційні втрати у розмірі 7 245,79 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З метою всебічного, повного та об'єктивного розгляду обставин справи, суд здійснив перерахунок розмірів 3 % річних та інфляційних втрат за період з 30.08.2014 до 24.11.2014 і з'ясував, що надані позивачем розрахунки є арифметично вірними та відповідають обставинам справи, а тому, позовні вимоги про стягнення 959,49 грн. 3 % річних та 7 245,79 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

З огляду на зазначене, за результатами оцінки доказів, що наявні в матеріалах справи та встановлення всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 134 181,36 грн. основного боргу, 7 995,74 грн. пені, 959,49 грн. 3 % річних та 7 245,79 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ціни позову у розмірі 150 382,38 грн., розмір судового збору складає 3 007,64 грн., оскільки згідно з Законом України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі, що виражається у відсотковому співвідношенні до ціни позову та не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати.

З наявних у матеріалах справи платіжних доручень від 20.11.2014 № 833 та від 05.12.2014 № 985 вбачається, що судовий збір сплачено позивачем у розмірі 3 008,42 грн., тобто, більшому, ніж передбачено законом.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається, зокрема, в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вказану правову позицію викладено у підпункті 5.2. пункту 5. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7.

З огляду на зазначене, судовий збір, що сплачений позивачем згідно з платіжним дорученням від 05.12.2014 № 985 підлягає частковому поверненню позивачу з державного бюджету у розмірі 0,78 грн.

Відшкодування решти судового збору, сплаченого позивачем у розмірі 3 007,64 грн., відповідно до частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства споживчої кооперації "УКООППРОМТОРГ у м. Броварах" (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, буд. 127, ідентифікаційний ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дрінк Дістрібушн Сістемс" (90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, 274/А, ідентифікаційний ) 134 181 (сто тридцять чотири тисячі сто вісімдесят одна) грн. 36 коп. основної заборгованості, 7 995 (сім тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 74 коп. пені, 959 (дев'ятсот п'ятдесят дев'ять) грн. 49 коп. 3 % річних, 7 245 (сім тисяч двісті сорок п'ять) грн. 79 коп. інфляційних втрат та 3 007 (три тисячі сім) грн. 64 коп. судового збору.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Дрінк Дістрібушн Сістемс" (90260, Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Мужієво, вул. Ракоці Ференца ІІ, 274/А, ідентифікаційний ) з Державного бюджету України 0,78 грн. судового збору, що сплачений згідно з платіжним дорученням від 05.12.2014 № 985.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено 13.02.2015.

Суддя С.О. Саванчук