УХВАЛА

20.02.2015Справа №25/113
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши без виклику сторін скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві та додані до неї матеріали

За позовом Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"

до Дочірнього підприємства "Мілавіца-Київ"

про стягнення 1 318 249,85 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з Дочірнього підприємства "Мілавіца-Київ" заборгованості на суму 1 318 249,85 грн., з них за кредитом 1 000 000,00 грн., за сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 142 358,36 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 163 616,44 грн. та пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом в розмірі 12 275,05 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.04.2010р. у справі №25/113 позовні вимоги було задоволено частково.

25.05.2010р. Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ на примусове виконання рішення.

18.02.2015р. до Господарського суду міста Києва надійшла скарга Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Дослідивши подану Публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" скаргу, судом встановлено, що вона підлягає поверненню без розгляду з огляду на наступне:

У п. 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відзначено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо змісту та форми позовної заяви, передбаченим статтею 54 Господарського процесуального кодексу України, з доданням до неї документів, зазначених у пунктах 2, 4 частини першої цієї статті і за необхідності - зазначених у частинах другій і третій статті 57 названого Кодексу, а також містити відомості, перелічені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України "Про виконавче провадження".

У вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XIIІ Господарського процесуального кодексу України тощо.

Так, відповідно до ст. 56 Господарського процесуального кодексу України, позивач прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Стаття 57 Господарського процесуального кодексу України встановлює перелік документів, які додаються до позовної заяви. Зокрема, відповідно до пункту 2 цієї статті Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії доданих до позовної заяви документів.

Як вбачається з доданих до скарги документів, скаржником не надано доказів на підтвердження направлення копії скарги з додатками на адресу боржника.

Розгляд скарги за відсутності доказів її направлення на адресу учасника судового процесу, свідчитиме про порушення процесуальних прав зазначеної особи, що є підставою для повернення без розгляду скарги на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником.

Частиною третьою статті 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно з частиною 3 статті 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. (стаття 245 Цивільного кодексу України).

Скаргу вих. №КІЕ-61/46 від 14.02.2015р., подану до Господарського суду міста Києва, підписано представником позивача Звада Р.В.

Відповідно до ч. 5 ст. 28 Господарського процесуального кодексу України громадяни можуть вести свої справи в господарському суді особисто або через представників, повноваження яких підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю.

В якості доказу повноважень представника Звада Р.В. скаржником надано копію нотаріальної довіреності №2690 від 04 листопада 2013р.

Згідно з частиною другою статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Форма і зміст документів, які подаються до господарського суду, повинні відповідати вимогам, установленим чинним законодавством для цих документів. Йдеться про документи, що підтверджують вчинення юридично значущих дій. Під юридично значущими діями розуміються такі дії суб'єктів, які породжують певні юридичні наслідки.

Якщо законодавством установлено вимоги до певних документів, то документи повинні відповідати цим вимогам. Так, довіреність повинна відповідати вимогам ст. 245 ЦК.

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, засвідчують вірність копій документів, виданих підприємствами, установами і організаціями за умови, що ці документи не суперечать законові, мають юридичне значення і засвідчення вірності їх копій не заборонено законом. Вірність копії документа, виданого громадянином, засвідчується у тих випадках, коли справжність підпису громадянина на оригіналі цього документа засвідчена нотаріусом або посадовою особою виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів чи підприємством, установою, організацією за місцем роботи, навчання, проживання чи лікування громадянина.

Отже, з огляду на викладені норми, копія нотаріально посвідченої довіреності, підлягає нотаріальному посвідченню.

Проте, надана позивачем до позовної заяви копія нотаріальної довіреності на ім'я Звада Р.В. не засвідчена нотаріально.

Таким чином, копія довіреності №2690 від 04 листопада 2013р., додана позивачем до скарги, не може бути належним доказом повноважень представника, який підписав скаргу.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України, суд повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою посадове становище якої не вказано.

Керуючись ст.ст. 63, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на дії Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у місті Києві у справі №25/113 повернути без розгляду.

Суддя Морозов С.М.