Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"16" лютого 2015 року Справа № 927/1748/14

Господарський суд Чернігівської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Цимбал-Нарожна М.П., судді Оленич Т.Г, Івченко С.М., розглянувши матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Датчикове

підприємство "Завод Рапід"

14030, вул. Одинцова, 25, м.Чернігів;

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк",

вул. Комсомольська 28,Чернігів,14000

про зобов'язання вчинити дії;

за участю представників сторін:

від позивача: Павленко А.В. (дов. №518 від 21.05.2014р.)-адвокат;

від відповідача: Оніщенко В.В. (дов. №01/20-18 від 09.02.2015р.)-представник;

в с т а н о в и в:

товариство з обмеженою відповідальністю «Датчикове підприємство «Завод Рапід» (далі - Товариство) звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Банк "Демарк" (далі - Банк) про зобов'язання здійснити переказ грошових коштів в сумі 423 876,00грн з поточного рахунку Товариства на рахунок Банку зазначивши призначення платежу-перерахування коштів по кредитній лінії згідно договору №360 від 04.04.2013.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що Банк в порушення ст. ст. 1066, 1068, 1071 ЦК України не виконав його вимоги, як клієнта Банку, щодо перерахування коштів в сумі 423876,00грн., враховуючи той факт, що станом на 16.10.2014р. на поточному рахунку позивача у Банку знаходились грошові кошти в сумі 857869,62грн..

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 14.11.2014 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 24.11.2014, після чого в судовому засіданні оголошувались перерви до 24.12.2014 та до 05.01.2015 на підставі ст. 75 ГПК України.

За поданням судді Цимбал-Нарожної М.П. та відповідно до розпорядження керівника апарату №02-01/1 від 05.01.2015 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи №927/1748/14, було здійснено формування колегії суддів в наступному складі: головуючий суддя Цимбал-Нарожна М.П., Оленич Т.Г., Фетисова І.А.

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 05.01.2015 розгляд справи відкладено до 16.02.2015, строк вирішення спору розпочався заново про що зазначено у вище вказаній ухвалі.

В судовому засіданні 16.02.2015 відповідач позовні вимоги не визнав та зазначив, що постановою Національного банку України від 30.01.2015 №66 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Банк «Демарк», рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.01.2015 №18 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Демарк» з відшкодування з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб з 30.01.2015, а відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час процедури ліквідації задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку здійснюється згідно до встановленої процедури та черговості.

Розглянувши подані сторонами докази і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників позивача і відповідача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За загальним правилом реалізація кредитно-розрахункових відносин у безготівковій формі відбувається шляхом перерахування коштів з одного банківського рахунку на інший. Їй передує укладення договору банківського рахунку, на підставі якого відбувається відкриття рахунку, прийняття, зарахування, перерахування, видача грошових коштів, проведення інших операцій за рахунком.

Банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов'язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 5 квітня 2001 року N 2346 банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні та кореспондентські рахунки. Вкладний (депозитний) рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів, що передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент (дохід) відповідно до умов договору. Поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Кореспондентський рахунок - рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

05.01.2011 між Банком та Товариством укладено договір банківського рахунку №1949/2604 (далі -Договір).

Відповідно до п.1.1. Договору, Банк відкриває Клієнту рахунок у національній валюті №1949 на вимогу Закону України від 18.01.2001 за №2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» відповідно до Інструкції НБУ "Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах", затвердженою Постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492.

За юридичною природою вказаний Договір є договором банківського рахунку.

Відповідно до п.2.1.1.-2.1.4. Договору, Банк зобов'язався своєчасно здійснювати розрахунково-касові операції за окремим поточним рахунком згідно вимог Інструкції НБУ "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті", інших нормативно-правових актів НБУ; здійснювати в той же день операції по платіжних документах, які надійшли в Банк від Клієнта протягом операційного часу, тобто до 15год. 00хв., та після операційного часу до 16год. 00хв. в день надходження таких документів, згідно з діючими тарифами.

Відповідно до п.2.2.2, п.2.2.3 Договору, Банк має право повернути Клієнту без виконання розрахункові документи, оформлені з порушенням вимог Інструкції «Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» із зазначенням підстав повернення; відмовити Клієнту в проведенні операцій у разі відсутності коштів для сплати комісійної винагороди «Банку» згідно з діючими тарифами та цього договору.

Як зазначає позивач, станом на 16.10.2014 на поточному рахунку позивача знаходилися кошти в сумі 857869,62грн..

Товариство звернулося до Банку з листом - дорученням від 16.10.2014 за №1020 щодо здійснення списання грошових коштів з поточного рахунку для сплати кредиту та відсотків в сумі 423876,00грн. з поточного рахунку позивача №1949 на рахунок Банку №1042 та надало платіжне дорученням №2173 від 16.10.2014 з призначенням платежу «Перерахування коштів по кредитній лінії згідно договору№360 від 04.04.2013»

Позивачем надано суду лист Банку від 22.10.2014 за №09/06-7419 в якому останній повідомляє, що платіжне доручення №2173 від 16.10.2014 на суму 423876,00грн. не може бути виконане у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації у Банку з 20.09.2014 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів, а відповідно до ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Станом на час звернення до суду з позовною заявою, подані позивачем на виконання до Банку розрахункові документи залишились не виконані Банком.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Враховуючи, що оскільки Банк не виконав свої зобов'язання щодо здійснення операції по платіжному документу, що надійшов до Банку від позивача в день надходження таких документів, як це передбачено п. 2.1.4 Договору, то Банк з наступного дня після отримання платіжних документів став по відношенню до позивача боржником, а позивач по відношенню до Банку є Кредитором по зобов'язаннях, що виникли на підставі Договору банківського рахунку.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.09.2014 №600 "Про віднесення ПАТ "Банк "Демарк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.09.2014р. прийнято рішення №102 про запровадження з 29.09.2014 р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію.

Частиною 1, 5 статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд розпочинає виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 36 вищезазначеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників (пункт 1 частини 6 вказаної статті).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вкладником є фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Таке ж визначення міститься у пункті 2.1 статті 2 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку.

Тобто, з наведених вище норм, не вбачається, що Позивач є вкладником в розумінні Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

А відтак, на ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» розповсюджується обмеження, встановлені пунктом 1 частини 6 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Національного банку України від 30.01.2015 №66 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «Банк «Демарк».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.01.2015 №18 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Демарк» з відшкодування з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб з 30.01.2015.

Відповідно до частин 5, 6 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; складає реєстр вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно - правовими актами Фонду.

Частиною 6 вказаної статті передбачено, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що у процесі ліквідаційної процедури визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість задоволення вимог кредиторів: 1) зобов'язання, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян; 2) грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов'язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; 3) вимоги Фонду, що виникли у випадках, визначених цим Законом, у тому числі щодо повернення цільової позики банку, наданої протягом здійснення тимчасової адміністрації з метою забезпечення виплат відповідно до пункту 1 частини 1 частини шостої статті 36 цього Закону та щодо покриття витрат Фонду, передбачених у пункті 17 частини п'ятої статті 12 цього Закону; 4) вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом; 5) вимоги Національного банку України, що виникли в результаті зниження вартості застави, наданої для забезпечення кредитів рефінансування; 6) вимоги фізичних осіб, платежі яких або платежі на ім'я яких заблоковано (крім фізичних суб'єктів підприємницької діяльності); 7) інші вимоги, крім вимог за субординованим боргом; 8) вимоги за субординованим боргом.

Відповідно до частини 3 статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги.

Таким чином, задоволення вимог кредиторів здійснюється у порядку, строки та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Порядок задоволення вимог кредиторів, визнаних ліквідатором, під час ліквідації банку не передбачає можливості індивідуального задоволення вимог конкретного кредитора.

Станом на момент прийняття рішення по справі розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Дмерак».

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що ПАТ «Банк «Демарк» не має правових підстав для задоволення кредиторських вимог ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» поза процедурою ліквідації, в іншій, ніж передбачено законом черговості, оскільки Позивач має право отримати грошові кошти виключно у порядку та на умовах передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та підзаконними актами до нього, відповідно до встановленого порядку.

Крім того, суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про Банки і банківську діяльність" банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб; банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

Приписами ст. 17 Закону України "Про Банки і банківську діяльність", зокрема, визначено, що юридична особа набуває статусу банку і право на здійснення банківської діяльності виключно після отримання банківської ліцензії та внесення відомостей про неї до Державного реєстру банків. Забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що банківська установа має право здійснювати банківську діяльність виключно на підставі ліцензії Національного банку України.

Так, заявлені позивачем позовні вимоги про зобов'язання перерахувати грошові кошти в сумі 423876,00грн. з рахунку ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» 1949 на рахунок №1042, відкритий ТОВ «Датчикове підприємство «Завод Рапід» у ПАТ «Банк «Демарк» є частиною банківської діяльності Відповідача, здійснення якої припиняється з моменту відкликання банківської ліцензії.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України у справі № 922/1405/14 від 20.11.2014, та у справі №910/10344/14 від 27.11.2014.

Виходячи з викладеного колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Відповідно ст.49 ГПК України, суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI, господарський суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Повний текст рішення підписано 19 лютого 2015 року

Судді М. П. Цимбал-Нарожна

Т.Г. Оленич

С.М. Івченко

.