ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Справа № 917/971/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Горбачова Л.П., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

при секретарі Сіренко К.О.,

за участю представників сторін:

позивача - Арсененка В.В. (за дов. №14/99 від 09.12.2014 року),

відповідача - Солодуна С.В. (за дов. №06-900 від 17.11.2014 року), Удоєвої Л.Д. (дов. № 06-751 від 31.10.2014 року), після перерви Солодуна С.В. (за дов. №06-900 від 17.11.2014 року),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ДП "Полтавське управління геофізичних робіт" (вх.№4446П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 року по справі №917/971/14

за позовом Державного геофізичного підприємства "Укргеофізика", м.Київ,

до Державного підприємства «Полтавське управління геофізичних робіт», м.Полтава,

про стягнення 808993,18 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 року (суддя Кльопов І.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Полтавське управління геофізичних робіт" (36007, м. Полтава, вул. Заводська, 16, р/р 9080, в ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 331401, код 00147921, ІПН 25, Св.№23878390) на користь Державного геофізичного підприємства "Укргеофізика" ( вул.С.Перовської,10, м.Київ, 03057, р/р 5 в ВАТ "КСГ БАНК". м.Київ, МФО 380292, код 01432761) - заборгованість за Договору №29/09/49-13 від 25.03.2013р. 286358,13грн., у т.ч. 284720,01грн. - сума основного боргу та 1638,12грн. - 3% річних, - заборгованість за Договором №07/08 від 07.08.2013р. у розмірі 515536,55грн., у т.ч. 481945,60грн. - сума основного боргу, 27292,65грн. - пеня, 6298,30грн. - 3% річних, а також 16037,89грн. судового збору. В іншій частині позову - відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 у справі №917/971/14 та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що прострілювально-вибухові роботи на свердловині №31 Архангельського ГР виконувались власними силами ДП «Полтавське управління геофізичних робіт», а не спільно з Державним геофізичним підприємством "Укргеофізика", як передбачено умовами договору №29/03 від 25.03.2013р. Як стверджує апелянт, фактично позивачем було надано лише вибухові матеріали, які були використані при проведенні перфорації у вказаній свердловині. Також зазначає, що Акт здачі-приймання від 08.04.2013р. на суму 421915,20 грн. за договором №29/03 від 25.03.2013р. був підписаний помилково.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.12.2014р. по справі №917/971/14 апеляційну скаргу прийнято до провадження, її розгляд призначено на 26.01.2015р. о 10:30 год.

У судовому засіданні 26.01.2015р. було оголошено перерву до 11.02.2015р. до 11:30 год.

02.02.2015р. від Полтавського управління геофізичних робіт до суду надійшли додаткові письмові пояснення (вх.№1513) та документи по справі.

04.02.2015р. від позивача до суду надійшло клопотання (вх.№1713) про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: копії наряду на прострілювально-вибухові роботи №634-П від 28.03.3013р.; копії подорожнього листа №532377/28 від 31.03.2013р.; копії наряду на прострілювально-вибухові роботи №330-П від 14.08.2013р., копії подорожнього листа №8636258/14 від 31.08.2013р.

Колегія суддів, розглянувши заявлене позивачем клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, дійшла висновку про його задоволення та долучити зазначених документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.02.2015р. представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі, просив суд скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 у справі №917/971/14 та прийняти нове рішення, яким залишити позов без розгляду.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважає її незаконною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 року по даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, в межах вимог передбачених ст.101 ГПК України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між Державним підприємством "Полтавське управління геофізичних робіт" (сторона 1) та Полтавською експедицією по геофізичним дослідженням в свердловинах, яка є відокремленим підрозділом Державного геофізичного підприємства „Укргеофізика" (сторона 2) укладено договори підряду №29/03/49-13 від 25.03.2013 року та №07/08 від 07.08.2013 року.

Сторони зобов'язалися спільно діяти для виконання промислово-геофізичних робіт в свердловинах, в т. прострілювально-вибухових робіт (п.1 Договорів).

Відповідно до розділу 2 Договорів (Зобов"язання сторін) сторони погодили наступне: 2.1 Сторона 1:

- надає замовлення на повне або часткове (відповідно до необхідності) виконання промислово-геофізичних робіт, в т.ч. прострілювально-вибухових робіт в свердловинах, в присутності керівника вибухових робіт та підривника;

- відшкодовує Виконавцю вартість фактично використаних матеріалів, перфораційних систем та ін. витрати пов'язані з безпосереднім виконанням робіт;

- своєчасно оплачує виконані роботи.

2.2 Сторона 2:

- забезпечує якісне і своєчасне виконання робіт у відповідності до замовлення, згідно діючих інструкцій і вимог;

- по завершенню виконання робіт, надати Замовнику складений та підписаний зі своєї сторони акт приймання-передачі виконаних робіт.

Згідно з п.3.1 договору №29/03/49-13 від 25.03.2013 року загальна сума договору становить 421915,20грн.

Відповідно до п.3.1 договору №07/08 від 07.08.2013 року загальна сума договору становить 481945,60грн

Пунктом 4.3. Договорів сторони передбачили, що замовник оплачує вартість виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів

Позивач свої зобов'язання відповідно до умов договорів виконав належним чином, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт, а саме: по Договору №29/03/49-13 на загальну суму 421915,20грн. від 08.04.2013р., по Договору №07/08 на загальну суму 481945,60 грн. від 23.10.2013р..

Проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов договору не виконав у повному обсязі свої договірні зобов'язання по оплаті геофізичні роботи, зокрема, частково сплативши виконані роботи після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт від 08.04.2013 року внаслідок чого, станом на 31.04.2014 року утворилась заборгованість по Договору №29/03/49-13 в розмірі 284720,01 грн.

Відповідно до Договору №07/08 відповідач зобов'язаний своєчасно оплатити геофізичні роботи, але після підписання акту приймання-передачі виконаних робіт від 23.10.2013 року відповідач не сплатив за виконані роботи, внаслідок чого станом на 31.03.2014 року, за Договору №07/08 утворилась заборгованість в розмірі 481 945,60грн.

Позивач направив відповідачу претензію № 14/12 від 27.02.2014 року та №14/13 від 27.02.2014 року про погашення заборгованості, які відповідач залишив без відповіді.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд Полтавської області виходив з наступного.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України договори є підставою виникнення цивільних прав обов'язків.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 цього ж кодексу свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства,

Статтями 509, 510 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до вимог ст. ст.525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст.627 Цивільного кодексу України передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на вій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до частини 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її зазначення.

Згідно зі статтею 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною першою ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що документальним підтвердженням виконаних позивачем робіт є акти здачі - приймання робіт.

В ході судового розгляду справи було з'ясовано, що в Актах приймання-передачі від 08.04.2013р. та від 23.10.2013р. зазначено про повне виконання позивачем прострілювально-вибухових робіт та відсутність у відповідача претензій стосовно виконання даних робіт (а.с.21-а.с.22).

Акти приймання-передачі від 08.04.2013р. та від 23.10.2013р. підписані з боку ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» В.о.директора Гладун В.В., з боку Полтавської експедиції по геофізичним дослідженням у свердловинах Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» начальником ПЕГДС Гладким І.В.

Посилання апелянта на помилкове підписання актів приймання-передачі виконаних робіт колегією суддів не може бути прийнято з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду м.Києва від 18.09.2014р. у справі №910/12723/14 за позовом ДП «Полтавське управління геофізичних робіт» до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» про визнання правочину удаваним, яке набрало законної сили, встановлено, що твердження по помилковість підписання акту виконаних робіт від 08.04.2013р. не беруться до уваги суду, оскільки посадова особа, яка його підписувала, була ознайомлена зі змістом цього акту та усвідомлювала правові наслідки його підписання.

Згідно зі ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Ці факти мають для суду преюдиціальний характер.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законною сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, та відповідно до статті 99 ГПК Україні, користується правами, наданими суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне надати фактам встановленим у рішенні господарського суду м.Києва по справі №910/12723/14 від 18.09.2014р. (залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014р., та постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2015р.) преюдиціальне значення.

Згідно зі ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Крім суми основного боргу позивачем було заявлено до стягнення три відсотки річних за договором №29/03/49-13 від 25.03.2013 року у розмірі 1638,12 грн. за період з 21.01.2014р. по 31.03.2014р.; за договором № 07/08 від 07.08.2013 року у розмірі 6298,30грн. за період з 24.10.2013р. по 31.03.2014р.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 766665,61грн., а саме: 284720,01 грн. - за договором №29/03/49-13 від 25.03.2013р. та 481945,60 грн. за договором №07/08 від 07.08.2013р. та 3% річних у розмірі 7936,42 грн. 1638,12 грн. - за договором №29/03/49-13 від 25.03.2013р. та 6298,30грн. за договором № 07/08 від 07.08.2013 р.

Щодо стягнення пені у розмірі 7098,50грн. за договором №29/03/49-13 від 25.03.2013р. та 6298,30 грн. за договором №07/08 від 07.08.2013р., то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який виходив з наступного.

Господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, згідно із положеннями Господарського процесуального кодексу України є предметом регулювання Господарського кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зокрема, п.6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення кредитором зобов'язання (ч.І ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових зобов'язань сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2 Договору №29/03/49-13 від 25.03.2013р. за порушення строків оплати робіт передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла під час прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд першої інстанції вірно врахував той факт, що акт приймання-передачі виконаних робіт до Договору №29/03 від 25.03.2013р. підписано 08.04.2013р. (нарахування пені з 09.04.2013р. по 09.10.2013р.), а позивачем здійснено нарахування пені за період, який виходить за межі шести місяців ( з 21.01.2014р. по 31.03.2014р.), тому обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог в цій частині.

Пунктом 6.2 Договору №07/08 за порушення строків оплати робіт передбачена пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла під час прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

За порушення зобов'язань за Договором №07/08 від 07.08.2013р. позивачем нараховано пеню у розмірі 27292,65грн. за період з 24.10.2013р. по 31.03.2014р.

Господарський суд Полтавської області, перевіривши розрахунок пені у розмірі 27292,65 грн. за період з 24.10.2013р. по 31.03.2014р., дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позивних вимог в цій частині.

Згідно зі ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до п.4 ст.129 Конституції України та ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та умови договорів, місцевий господарський суд законно та обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення по даній справі, тому рішення господарського суду Полтавської області від 11.11.2014 року по справі №917/971/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п.1 ст.103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 11 листопада 2014 року по справі №917/971/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 13.02.2015 року.

Головуючий суддя Горбачова Л.П.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.