номер провадження справи 34/156/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 Справа № 908/5737/14

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача - Крошен М.В., довіреність № 6/12-6 від 21.01.2015 р.; від відповідача - Касянова Я.С., довіреність № 7/8-5 від 23.01.2015р.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/5737/14,

за позовом: Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Дзержинського, 1);

до відповідача: Державного підприємства "Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1);

про стягнення суми.

Сутність спору:

Вільнянською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області заявлено вимоги про стягнення з Державного підприємства "Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) заборгованості за договором про використання праці осіб, засуджених до позбавлення волі (спецконтингенту), для виконання робіт на господарсько-промислових об'єктах № Г-1/90-13 від 29.05.2013р. в розмірі 7832,39 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.12.2014р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5737/14, якій присвоєно номер провадження 34/156/14, справу призначено до розгляду в засіданні господарського суду на 26.01.2015 р. У судовому засіданні 26.01.2015р. в порядку ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 05.02.2015р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання укладеного між сторонами договору № Г-1/90-13 від 29.05.2013р., у період: з 01.05.2013р. по 30.09.2013р. позивач надав, а відповідач забезпечив необхідним обсягом робіт і раціонально використав спецконтингент (засуджених) на загальну суму 7832,39 грн., що підтверджується виставленими рахунками сформованими на основі табелів обліку робочого часу з травня по вересень 2013р. Проте, станом на 04.12.2014р. відповідач заборгованість в сумі 7832,39 грн. не сплатив, чим порушив умови договору. На підставі ст.ст. 526, 901, 903 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 231, 232 ГК України, ст.ст. 1, 2, 49, 54-57 ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач проти позову частково заперечив, надав суду письмовий відзив, в якому зазначив, що позивач врахував в основну заборгованість за договором № Г-1/90-13 від 29.05.2013р. суму 1797,44 грн. згідно виставленого рахунку СФ-5 від 05.2013р. за послуги, які надавались позивачем поза межами цього договору. На той момент сторони ще не погодили між собою істотні умови договору, не підписали та не скріпили його печатками. Відповідач зазначив, що в частині нарахування основної заборгованості по рахунку СФ-5 від 05.2013р. згідно укладеного між сторонами договору, визнає лише її частину у розмірі 173,95 грн. Також, відповідач звернув увагу суду на те, що позивачем при розрахунку заборгованості за договором не взято до уваги та не включено у суму заборгованості за договором власну заборгованість перед відповідачем за послуги надані засудженим з харчування в сумі 266,60 грн. за жовтень 2013р., харчування робочої сили з числа спецконтингенту засуджених, які працювали у відповідача. За таких обставин, відповідач суму основного боргу на надані послуги по спецконтингенту визнає частково у сумі 7391,84 грн.

Представник відповідача підтримав заперечення викладені у відзиві на позовну заяву (вих.№ 7/8-7 від 23.01.2015р.).

За клопотанням сторін, розгляд справи здійснювався без застосування засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

29.05.2013р. між Вільнянською виправною колонією управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) (виконавець, позивач у справі) та Державним підприємством "Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (замовник, відповідач у справі) укладено договір про використання праці осіб, засуджених до позбавлення волі (спецконтингенту), для виконання робіт на господарсько-промислових об'єктах № Г-1/90-13 (далі договір № Г-1/90-13).

Згідно п. 1.1 договору № Г-1/90-13, виконавець зобов'язався за письмовою заявкою замовника щоденно виділяти необхідну робочу силу з числа спецконтингенту (засуджених), в кількості згідно рознарядки на вивід засуджених, для виконання робіт на території замовника.

Пунктом 3.11. договору № Г-1/90-13 сторони узгодили, що оплати виконаних спецконтингентом робіт проводиться замовником на розрахунковий рахунок виконавця згідно виставленого рахунку та акту виконаних робіт.

Порядок розрахунків сторони визначили пунктом 4.2. договору № Г-1/90-13, відповідно до якого, розрахунок проводиться на підставі виставленого рахунку на розрахунковий рахунок виконавця щомісяця на пізніше 10 числа.

Відповідно до п. 6.1. договору № Г-1/90-13, діючий договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків до 31.12.2013р.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором про надання послуг.

У відповідності до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 ЦК України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі , у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору № Г-1/90-13 позивачем у період: з квітня по вересень 2013р. (включно) надавались відповідачу послуги з надання робочої сили, засуджених до позбавлення волі (спецконтингенту), для виконання робіт на господарсько-промислових об'єктах на загальну суму 7832,39 грн., що підтверджується:

- табелями обліку робочого часу за період: квітень 2013р., травень 2013р., червень 2013р., липень 2013р., серпень 2013р.;

- актами здачі прийняття робіт (надання послуг): № РН-5 на суму 1797,44 грн., № РН-8 на суму 1531,35 грн., № РН-11 на суму 1817,28 грн., № РН-13 на суму 1694,52 грн., № РН-14 на суму 991,80 грн., що підписані обома сторонами;

- рахунками-фактурами: № СФ-5 на суму 1797,44 грн., № СФ-8 на суму 1531,35 грн., № РН-11 на суму 1817,28 грн., № РН-13 на суму 1694,52 грн., № РН-14 на суму 991,80 грн., отриманими відповідачем.

Однак, відповідач договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за отримані послуги у встановлений договором строк не здійснив, чим порушив умови договору.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України). У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Отже, позовні вимоги є доведеними і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача судом до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до п. 2.4. договору замовник веде табель обліку робочого часу спецконтингенту по фактичній їх наявності на роботі та відпрацьованого часу, де вказується прізвище, ім'я та по-батькові засудженого, табельний номер, професія. Сторони домовились, що нарахування заробітної плати спецконтингенту буде здійснюватись виконавцем як погодинно, так і відрядною формою оплати праці - з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати на дату її нарахування.

Згідно пояснень представника позивача у судовому засіданні та наданих ним письмових пояснень, відповідачем нарочно передано позивачу табель обліку робочого часу за квітень 2013р., завірений належним чином.

Зі змісту табелю обліку робочого часу вбачається, що протягом квітня 2013р. на господарсько-промислових об'єктах відповідача працювали засуджені до позбавлення волі (спецконтингент). Загальна кількість відпрацьованих ними годин складає 164, враховуючи, що заробітна плата одного засудженого за годину роботи становить 10,96 грн., загальна суму нарахувань за 164 години дорівнює 1797,44 грн.

На підставі табелю обліку робочого часу за квітень 2013р. сторонами підписано акт здачі прийняття робіт (надання послуг) № РН-5 на вказану суму.

При укладенні договору № Г-1/90-13 сторони пунктом 3.12. визначили орієнтовану вартість робіт за цим договором у розмірі 1797,44 грн., кожного наступного місяця збільшуючи її, що відображено у додаткових угодах до договору (№ 1 від 11.06.2013р., № 2 від 29.07.2013р., № 3 від 22.08.2013р.).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що договір про використання праці осіб, засуджених до позбавлення волі (спецконтингенту), для виконання робіт на господарсько-промислових об'єктах № Г-1/90-13 від 29.05.2013р., з орієнтованою вартістю робіт 1797,44 грн., було укладено сторонами саме на основі табелю обліку робочого часу за квітень 2014р. та акту здачі прийняття робіт (надання послуг) № РН-5, підписаного сторонами, на суму 1797,44 грн., а вже рахунок-фактуру № СФ-5 на суму 1797,44 грн. виставлено позивачем на підставі договору № Г-1/90-13. В подальшому орієнтований кошторис змінювався в бік збільшення. Крім того, у п. 4.1. договору вказано, що розрахунок по оплаті вартості виконаних робіт проводиться згідно відпрацьованого часу. Тобто, зобов'язання з оплати відпрацьованого спецконтингентом часу у квітні 2013р., вказаного у табелі обліку робочого часу за квітень 2013р., виникло у відповідача у травні 2013р. - в місяць укладання договору.

Також суд не погоджується з твердженнями відповідача стосовно обов'язку позивача зменшити суму заборгованості за договором № Г-1/90-13 від 29.05.2013р. на суму 266,60 грн. послуг наданих ДП "Підприємство Софіївської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 55) засудженим (спецконтингенту) з харчування, оскільки такий обов'язок позивача умовами укладеного між сторонами договору не передбачений.

Згідно п. 3.2. договору, харчування засуджених провадиться за рахунок замовника згідно розпорядку дня з дотриманням норм харчування, встановлених законодавством України. Доказів досягнення інших домовленостей с цього приводу сторонами не надано.

Таким чином, заборгованість відповідача з оплати послуг на суму 7832,39 грн. є не виконаними, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Підприємство Софіївської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 55) (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Металістів, 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 08680075) на користь Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) (70002, Запорізька область, м. Вільнянськ, вул. Дзержинського, 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 08563493) суму 7832 (сім тисяч вісімсот тридцять дві) грн. 39 коп. основного боргу, суму 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 10.02.2015р.

Суддя А.О. Науменко