РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №910/20700/14

За позовомПриватного акціонерного товариства "Кримський Титан"
доФонду державного майна України
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачаКабінет Міністрів України
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачаМіністерство економічного розвитку і торгівлі України
третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачаДержавне підприємство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія"
третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні
відповідачаДержавна акціонерна компанія "Українські поліметали"
за участюПрокуратури міста Києва
провизнання права та зобов'язання вчинити дії

Судді: Васильченко Т.В. (головуючий)

Любченко М.О.

Марченко О.В.

в присутності представників сторін:

від позивача Денисенко О.М. довіреність №01-02-15/1360 від 07.08.2014;
від відповідачаКирпичова Т.Б., довіреність № 247 від 17.09.2014;
від третьої особи 1Ковтун А.М., довіреність №9-22/2021 від 25.12.2014;
від третьої особи 2Харабара Т.І., довіреність №2432-03/559 від 27.10.2014;
від третьої особи 3Сухих К.І., довіреність №13/16-01 від 16.01.2015; Дудник А.Г., довіреність №108/23-12 від 23.12.2014;
від третьої особи 4не з'явився;
прокурорГреськів І.І., посвідчення №002668 від 05.09.2012.

Суть спору: Приватне акціонерне товариство "Кримський титан" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Фонду державного майна України про визнання переважного права та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач незаконно відмовив у продовженні терміну дії договору оренди цілісного майнового комплексу ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" №586 від 06.09.2004 чим порушив переважне право позивача як добросовісного орендаря, гарантоване ст. 777 Цивільного кодексу України.

Разом з позовною заявою Приватним акціонерним товариством "Кримський Титан" подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, відповідно до якої позивач просить заборонити Фонду державного майна України, Міністерству економічного розвитку і торгівлі України, Державному підприємству "Об'єднана гірничо-хімічна компанія", та будь-яким іншим особам перешкоджати ПрАТ "Кримський Титан" користуватися цілісним майновим комплексом "Іршанського гірничо-збагачувального комбінату" до його повернення з оренди на підставі акту приймання-передачі майна за участі ПрАТ "Кримський Титан" та вчиняти будь-які інші дії, направлені на передачу такого майна будь-яким особам, взяття контролю над майном будь-якими особами.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.10.2014 порушено провадження у справі №910/20700/14 та призначено до розгляду.

17.10.2014 відповідач, через відділ діловодства суду, подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив з огляду на те, що після закінчення строку дії договору оренди, він мав намір використовувати майно для власних потреб, а тому переважне право позивача у будь-якому випадку не могло бути реалізоване, про що останній був повідомлений у встановлені законодавством та договором строки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.10.2014 на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Кабінет Міністрів України, Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, Державне підприємство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" та відкладено розгляд справи.

06.11.2014 третя особа-2, через відділ діловодства суду, подала письмові пояснення у справі, в яких проти задоволення позовних вимог заперечила та зазначила, що даний позов спрямований на обмеження реалізації державою права власності на державне майно - спірний цілісний майновий комплекс.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.11.2014 на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи-4, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державну акціонерну компанію "Українські поліметали" та відкладено розгляд справи.

25.11.2014 третя особа-4, через відділ діловодства суду, подала письмові пояснення, в яких заперечила проти доводів позивача про неповідомлення орендаря власником орендованого майна про припинення договору оренди, оскільки власником державного майна, яке передано до статутного капіталу ДАК "Українські поліметали" є держава Україна в особі ФДМ України до прийняття спеціального рішення про приватизацію.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.11.2014 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи.

04.12.2014 третя особа-3, через відділ діловодства суду, подала письмові пояснення, в яких вказала, що нею відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 06.09.2014 №1074 була проведена інвентаризація майнових комплексів Іршанського гірничо-збагачувального і Вільногірського гірничо-металургійного комбінатів та внесено відомості щодо державного майна до Єдиного реєстру об'єктів державної власності про нерухоме майно. Таким чином, ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" реалізовує потреби держави щодо ефективного та раціонального використання державного майна, закріпленого за підприємством на праві господарського відання, тобто управління майном здійснюється без виникнення відносин оренди.

04.12.2014 позивач подав письмові пояснення по суті справи, в яких зазначив про порушення відповідачем тримісячного терміну повідомлення орендаря про закінчення строку дії договору оренди, а надіслане повідомлення не містить попередження про намір використання об'єкту оренди для власних потреб. Позивач також вказав, що станом на 05.06.2014 відповідач не був органом управління цілісного майнового комплексу "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" відповідно до Указу Президента України від 07.07.2004 № 765, оскільки не було прийнято відповідного рішення Кабінету Міністрів України про передачу орендованого майна Фонду державного майна України. Крім того, на думку позивача, рішення щодо виконання функцій з управління цілісним майновим комплексом "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" не було прийнято після його передачі до статутного капіталу ДАК "Українські поліметали", а доручення Прем'єр-міністра України від 05.06.2014 не може вважатись рішенням КМ України в розумінні ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності". Відтак, позивач вважає, що Фонд державного майна України надсилаючи лист від 05.06.2014 про припинення договору оренди не міг виступати від імені держави Україна як власника орендованого майна.

Третя особа-1 04.12.2014, через відділ діловодства суду, подала письмові пояснення, в яких звернула увагу суду на те, що позивача було повідомлено належною особою та у встановлений законодавством строк про припинення договорів оренди, у зв'язку з тим, що орендоване майно необхідно для потреб його власника, що спростовує твердження позивача про те, що відповідач порушив закон та вийшов за межі своїх повноважень, відмовляючи йому у підписанні додаткової угоди до договору оренди ЦМК "Іршанський ГЗК" від 06.09.2004 №586 про продовження договору на новий термін.

В судовому засіданні 04.12.2014, в зв'язку зі складністю справи, суд дійшов висновку про призначення колегіального розгляду даної справи.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва від 04.12.2014 призначено колегіальний розгляд справи №910/20700/14 у наступному складі суду: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді: Любченко М.О., Марченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2014 справу № 910/20700/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Головуючий суддя: Васильченко Т.В., судді Любченко М.О., Марченко О.В. та призначено до розгляду.

16.01.2015 позивач, через відділ діловодства суду, подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва справи №826/12320/14.

19.01.2015 третя особа-3, через відділ діловодства суду, подала клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду Окружним адміністративним судом м. Києва справи №826/12320/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.01.2015 продовжено строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи.

Розглянувши в судовому засіданні 11.02.2015 заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, дані про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів, суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Також, за результатами розгляду клопотань позивача та третьої особи-3 про зупинення провадження у справі, суд відмовляє їх в задоволенні, з огляду на недоведеність заявниками фактичних обставин неможливості розгляду даної справи до вирішення справи №826/12320/14 Окружним адміністративним судом м. Києва.

В судовому засіданні 11.02.2015 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

В свою чергу, представник відповідача та прокурор в судовому засіданні проти вимог викладених в позовній заяві заперечили.

Представники третіх осіб-1, 2, 3 в судовому засіданні проти позову заперечили.

Третя особа-4 в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлена своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні 11.02.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третіх осіб та прокурора, які приймали участь при розгляді справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.09.2004 між Фондом державного майна України (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Кримський титан", після зміни найменування - Приватне акціонерне товариство "Кримський титан", (орендар) було укладено договір оренди цілісного майнового комплексу ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" №586, відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат", що належить до державної власності, склад і вартість якого визначено відповідно до акта оцінки та переліку орендованого майна, складених станом на 29.02.2012, вартість якого становить 239902562,00 грн., у тому числі: основні засоби та інші необоротні матеріальні активи (без капітальних інвестицій) 229816376,00 грн., нематеріальні активи 9928186,00 грн., капітальні інвестиції (незавершене будівництво) 158000,00 грн. (п. 1.1 договору, в редакції додаткового договору №168 від 24.04.2012).

Пунктом 2.1 договору, в редакції додаткового договору №742 від 05.11.2004, визначено, що орендар вступає у строкове платне користування майном підприємства у термін, указаний в договорі, але не раніше дати погодження Фондом державного майна України передавального акта, затвердженого загальними зборами ДАК "Українські поліметали", підписаного орендарем та комісією з припинення діяльності ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат".

Згідно з п. 2.2 договору, в редакції додаткового договору від 05.11.2004, передача цілісного майнового комплексу підприємства в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 10.1, в редакції додаткового договору від 05.11.2004, цей договір укладено строком на 5 років і діє з 06.09.2004 до 05.09.2009 включно.

За змістом п. 10.6 договору, в редакції додаткового договору від 05.11.2004, продовження дії цього договору після закінчення строку його чинності можливе шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п. 10.7 договору, в редакції додаткового договору від 05.11.2004, чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації підприємства за участю орендаря; загибелі орендованого майна; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Додатковим договором №45 від 24.01.2012 строк дії договору сторонами продовжено до 05.09.2014 включно. Сторони домовилися, що моментом продовження договору є 06.09.2009.

Листом №10-16-7070 від 05.06.2014, на підставі частини 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідач повідомив позивача про закінчення 05.09.2014 строку дії договору та припинення його чинності, у зв'язку з наміром власника використовувати майно для власних потреб.

Також, третя особа 4 - ДАК "Українські поліметали" листом № 05/06-1с від 05.06.2014 повідомила позивача про закінчення дії договору в вересні 2014 року та просила розпочати процес підготовки майна до повернення у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди.

В свою чергу, позивач 07.08.2014 направив відповідачу лист №01-02-01/1353 про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди цілісного майнового комплексу ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" на новий строк.

Листом від 19.08.2014 № 01-02-01/1491 позивач направив відповідачу два підписані зі свого боку примірники додаткової угоди до договору про продовження строку його дії.

У відповідь відповідач листом від 05.09.2014 № 10-16-11954 повідомив позивача про відсутність підстав для розгляду питання щодо наміру ПрАТ "Кримський титан" скористатись переважним правом на укладання договорів оренди на новий строк, у зв'язку з прийняттям рішення про використання державного майна для власних потреб.

З огляду на викладене, оскільки відповідач пропозицію про продовження строку оренди не прийняв, додаткову угоду не підписав, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Отже, спір у даній справі виник у зв'язку із неправомірною, на думку позивача, відмовою відповідача від укладення з позивачем договору оренди спірного майна на новий строк.

В той же час, відповідач, заперечуючи проти позову, зазначив, що на підставі доручення Прем'єр-міністра України було прийнято рішення про використання орендованого майна для власних потреб після закінчення строку дії договору оренди, про що належним чином повідомлено орендаря у встановлені законодавством порядку та строки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір від 06.09.2004, за своєю правовою природою, є договором оренди державного майна, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України, глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін цивільних прав та обов'язків, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що позивач на підставі договору прийняв в оренду цілісний майновий комплекс ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат", користувався ним у власних потребах, а також виконував зобов'язання з внесення орендної плати за користування таким майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Пунктом 10.1, в редакції додаткового договору від 05.11.2004, сторони погодили строк дії договору з 06.09.2004 по 05.09.2009 (включно).

За змістом п. 10.6 договору, в редакції додаткового договору №742 від 05.11.2004, продовження дії цього договору після закінчення строку його чинності можливе шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Додатковим договором №45 від 24.01.2012 строк дії договору сторонами продовжено до 05.09.2014 включно.

Таким чином, за згодою сторін та на підставі положень п. 10.6 договору термін його дії було продовжено до 05.09.2014 включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 Господарського кодексу України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Зазначені положення кореспондуються з приписами ст. 777 Цивільного кодексу України, частиною 1 якої встановлено, що наймач, який належно виконує свої обов'язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

При цьому, спеціальним законодавством, а саме частинами 2, 3 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Тобто, статтею 285 Господарського кодексу України, статтею 777 Цивільного кодексу України, частиною третьою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлена наявність у орендаря переважного права, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого договору.

Відтак, вирішуючи такі спори, господарські суди мають з'ясовувати наявність у орендаря переважного права на укладення договору оренди на новий строк з урахуванням наявності чи відсутності обставин, з якими закон пов'язує виникнення такого права, а також вчинення кожним з учасників спірних правовідносин певних дій на виконання вимог закону.

Судом також мають досліджуватися обставини, пов'язані з наміром власника використовувати для власних потреб майно, стосовно якого виник спір, в тому числі наявність доказів, які однозначно свідчать про відповідний намір. (п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").

З аналізу наведених приписів законодавства вбачається, що переважне право орендаря полягає у наданні йому переваги при укладенні договору оренди на новий строк перед іншими особами, а не у виключності права орендаря на переукладення договору оренди.

Тобто, позивач має переважне право на укладення договору оренди державного майна на новий строк за інших рівних умов, та за відсутності обставин, коли власник має намір використовувати орендоване майно для власних потреб.

При цьому, приписи Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачають, що якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору.

Як вбачається із матеріалів справи, листом №10-16-7070 від 05.06.2014 відповідач повідомив позивача про закінчення 05.09.2014 строку дії договору та вказав про намір власника використовувати орендоване майно (цілісний майновий комплекс) у власних потребах, що зумовлює припинення чинності договору.

Вказаний лист направлений на адресу позивача у справі 05.06.2014, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та поштовою квитанцією від 05.06.2014.

Таким чином, Фонд державного майна України на виконання приписів ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення терміну дії договору (який закінчувався 05.09.2014) повідомив орендаря про намір використовувати орендоване майно для власних потреб. При цьому, законодавство не пов'язує факт повідомлення з датою отримання позивачем такого повідомлення.

Твердження позивача про те, що відповідне повідомлення мало надсилатися не відповідачем, а ДАК "Українські поліметали" як власником спірного майна судом не приймається до уваги з огляду на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №373 від 28.03.1998 "Про створення Державної акціонерної компанії "Українські поліметали"" було затверджено перелік державних підприємств, майно яких передається до статутного фонду Компанії, до якого входило ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат".

При цьому, пунктом 7 вказаної постанови встановлено, що майно державних підприємств, яке передається до статутного фонду Компанії, перебуває у державній власності до прийняття згідно із законодавством спеціального рішення про приватизацію.

На момент розгляду даної справи доказів проведення приватизації ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат", або прийняття відповідного рішення про приватизацію, не надано, а відтак, суд приходить до висновку, що спірний майновий комплекс перебуває у державній власності, а не у власності будь-якої іншої особи, в тому числі, і ДАК "Українські поліметали".

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцем є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутного (складеного) капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук, а також майна, що належить вищим навчальним закладам та/або науковим установам, що надається в оренду науковим паркам та їхнім партнерам.

Указом Президента України "Про заходи щодо забезпечення розвитку виробництва двоокису титану та підвищення ефективності використання виробничих потужностей підприємств із видобутку ільменітової руди" №765/2014 від 07.07.2004 постановлено Кабінету Міністрів України вжити в установленому порядку заходів щодо підвищення ефективності діяльності підприємств із виробництва двоокису титану та видобутку ільменітової руди, в тому числі забезпечити передачу Фонду державного майна України у місячний строк Вільногірського державного гірничо-металургійного комбінату, Іршанського державного гірничо-збагачувального комбінату, а також інших активів Державної акціонерної компанії "Українські поліметали", пов'язаних із технологічним процесом видобування ільменітової руди.

Таким чином, оскільки спірний цілісний майновий комплекс був переданий до сфери управління ФДМ України, направлення повідомлення про відмову у продовженні терміну дії договору відносилося до його компетенції як уповноваженої особи на управління та як орендодавця за договором.

До того ж, третя особа 4 - ДАК "Українські поліметали" листом № 05/06-1с від 05.06.2014 також повідомила позивача про закінчення дії договору в вересні 2014 року та просила розпочати процес підготовки майна до повернення у зв'язку із закінченням терміну дії договору оренди.

За змістом ст. 1 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" управління об'єктами державної власності це здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб'єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об'єктів, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Частиною 1 статті 3 вказаного Закону визначено, що об'єктами управління державної власності є, зокрема, майно, яке передане державним комерційним підприємствам, установам та організаціям, а також державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Згідно з п.п. 2 вказаної статті Кабінет Міністрів України, зокрема, встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Отже, повноваження стосовно передачі об'єктів державної власності в управління суб'єктам управління об'єктами державної власності здійснюється Кабінетом Міністрів України на підставі вказаного Закону.

При цьому, із листа №10-16-7070 від 05.06.2014 р. вбачається, що припинення чинності спірного договору після закінчення строку дії мало відбутися згідно доручення Прем'єр-міністра України №15037/10/1-14 від 05.06.2014, яке також було направлено на адресу позивача разом з листом №10-16-7070 від 05.06.2014.

В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 №406 "Деякі питання забезпечення функціонування підприємств титанової галузі" було прийнято рішення віднести до сфери управління Міністерства економічного розвитку і торгівлі цілісні майнові комплекси Іршанського гірничо-збагачувального і Вільногірського гірничо-металургійного комбінатів після припинення договору їх оренди з приватним акціонерним товариством "Кримський титан".

Наказом Фонду державного майна України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №2253/1073 від 06.09.2014 було надано згоду відповідача та передано Міністерству економічного розвитку і торгівлі України цілісний майновий комплекс ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат".

Викладене підтверджує факт реальності намірів власника спірного цілісного майнового комплексу на його використання після закінчення строку дії договору у власних потребах, що з урахуванням своєчасного направлення повідомлення про такі наміри (лист №10-16-7070 від 05.06.2014), виключає реалізацію позивачем його переважного права на продовження дії договору як орендодавця, оскільки в силу вимог ч. 1 ст. 319 та ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, власник володіє, використовує та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним.

Як на порушення переважного права позивач також вказує на те, що після закінчення терміну дії договору, орендоване майно (цілісний майновий комплекс) було передано Державному підприємству "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" на праві господарського відання, всупереч приписам чинного законодавства України про переважне право орендаря.

Так, наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1074 від 06.09.2014 цілісний майновий комплекс ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" був закріплений за ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" на праві господарського відання.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського кодексу України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб'єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

За змістом ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Отже, передача майна у господарське управління не передбачає перехід права власності до інших осіб та не припиняє право державної власності на таке майно, що спростовує твердження позивача про неправомірне передання спірного майна в користування ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" з порушенням його переважного права.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Тобто, в розумінні приписів чинного законодавства України правова природа правовідносин з передання майна в оренду та в господарське відання є різною.

За змістом ст. 777 Цивільного кодексу України орендар має переважне право на укладення договору оренди державного майна на новий строк за інших рівних умов, тобто, при переданні майна в оренду іншим особам.

Тоді як, на підставі наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1074 від 06.09.2014 цілісний майновий комплекс ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" був закріплений за ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" на праві господарського відання (що не є орендою в розумінні приписів чинного законодавства України) та уповноважений орган управління будь-яких дій на передачу в орендне користування третім особам спірного майна не вчиняв.

Отже, доводи позивача про наявність у нього переважного права на укладання договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця на укладення такого договору є помилковими, оскільки умови для реалізації позивачем свого переважного права на укладення договору оренди відповідного майна не настають за відсутності доведення обставин щодо наявності у власника наміру чи вчинення ним певних дій стосовно укладення договору оренди цього майна з певною особою. В даному випадку, намір власника використовувати відповідне майно для власних потреб, виражений Фондом державного майна України у своєчасно направленому листі, що є виключенням із загального правила щодо переважного права добросовісного орендаря на укладення договору оренди на новий термін.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позаяк, позивачем під час розгляду справи не доведено порушення його переважного права на продовження строку дії договору оренди, враховуючи, що спірний об'єкт в орендне користування не переданий, а залишається у власності Держави в особі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України та користуванні ДП "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" на праві господарського відання.

При цьому, судом не приймаються доводи позивача про протиправність відмови Фонду державного майна України укласти з приватним акціонерним товариством "Кримський ТИТАН" договір оренди цілісного майнового комплексу ДП "Іршанський державний гірничо-збагачувальний комбінат" на новий термін з огляду на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.12.2014 у справі № 826/12320/14, оскільки вказане судове рішення не набрало законної сили станом на час прийняття рішення у даній справі.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що внаслідок закінчення терміну дії спірного договору, у позивача відсутні підстави для реалізації переважного права на його продовження, так як власником орендного майна прийнято рішення про його використання у власних потребах, у зв'язку з чим у задоволенні позову належить відмовити повністю, з покладенням витрат по сплаті судового збору на підставі вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України на позивача.

Керуючись ст. ст. 43, 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.02.2015.

Головуючий суддя Т.В.Васильченко

Судді М.О.Любченко

О.В.Марченко