ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Справа № 922/4803/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників:

позивач - не з'явився;

перший відповідач - Дєдов Ю.М. (довіреність №448 від 10.02.2015 року);

другий відповідач - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" (вх. №304Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 08 грудня 2014 року у справі №922/4803/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино", м. Харків

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке", с. Кузминьці, Гайсинський район, Вінницька область

2. Фізичної особи-підприємця Іванського Олександра Олександровича, смт. Коряги, Валківський район, Харківська область,

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Талино", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" та фізичної особи-підприємця Іванського Олександра Олександровича основний борг в сумі 91440,00 грн., 6120,21 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 15543,12 грн., проценти за користування коштами в сумі 2645,50 грн. та 2315,00 грн. судового збору, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням 1-м відповідачем його грошових зобов'язань за договором поставки №11/03 від 11.03.13 р. та укладеним між позивачем та 2-м відповідачем договором поруки № П-11/03 від 11.03.13 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 08 грудня 2014 року у справі №922/4803/14 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено. Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" та з фізичної особи-підприємця Іванського Олександра Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Талино" основний борг в сумі 91440,00 грн., 6120,21 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 15543,12 грн., проценти за користування коштами в сумі 2645,50 грн. та 2315,00 грн. судового збору.

Перший відповідач з рішенням господарського суду Харківської області не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 08 грудня 2014 року у справі №922/4803/14 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року апеляційну скаргу першого відповідача було прийнято до провадження, розгляд скарги призначено на 11.02.2015 року.

Представники позивача та другого відповідача в судове засідання не з'явились, відзиви на апеляційну скаргу не надали, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

10.02.2015 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№2133) у зв'язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

Розглянувши заявлене клопотання позивача, колегія суддів дійшла висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з того, що відповідно до вимог статті 77 ГПК України господарський суд відкладає розгляд справи, коли спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, через нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Відповідно до пункту 3.9.2 ч. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд, з урахуванням обставин конкретної справи, може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи, у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.).

Крім того, в матеріалах справи міститься довіреність, видана ТОВ "Талино" на ім'я двох представників, тож позивач повинен був забезпечити явку в засідання суду іншого представника.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, явку представників сторін у дане судове засідання не визнано обов'язковою, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні представником ТОВ "Кузьминецьке" було подано клопотання (вх.№2157 від 11.02.2015 року) про витребування у позивача підписаного акту звірки розрахунків до договору, рахунку-фактури з точним зазначенням кількості та ціни товару, виписки з рахунку про рух коштів між сторонами.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні зазначеного клопотання, як безпідставного, оскільки заявником не обґрунтовано неможливості самостійно отримати вказані документи. Крім того, відсутність зазначених документів не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутнього в судовому засіданні представника першого відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

11 березня 2013 року між ТОВ "Талино" (позивач, постачальник) та ТОВ "Кузьминецьке" (1-й відповідач, покупець) було укладено договір поставки засобів захисту рослин № 11/03 (далі - "договір поставки")(а.с. 22), відповідно до п.1.1 якого, позивач зобов'язався поставити 1-му відповідачу засоби захисту рослин, а 1-й відповідач зобов'язався прийняти та оплатити вказану продукцію.

Того ж дня, 11 березня 2013 року між ТОВ "Талино" (позивач, кредитор) та фізичною особою - підприємцем Іванським Олександром Олександровичем (2-й відповідач, поручитель) було укладено договір поруки № П-11/03 (далі - "договір поруки")(а.с. 24), відповідно умов якого (п. 1.1), 2-й відповідач зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем за виконання 1-м відповідачем зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за договором поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11 березня 2013 року, укладеного між ТОВ "Талино" та ТОВ "Кузьминецьке", а також інших витрат позивача, визначених в пункті 2.1 цього договору.

Відповідно до п.3.1 договору поставки, загальна вартість поставленого позивачем товару за даним договором визначається, відповідно до видаткових накладних позивача.

Поставка товару у повному обсязі має бути здійснена у строк до 30.10.2013 року (п. 4.1 договору поставки).

На виконання умов договору поставки, позивачем 20.06.2013 р. було поставлено відповідачу товар на загальну суму 91440,00 грн., що підтверджується видатковою та товарно-транспортною накладними № РН-0000050 від 20 червня 2013 р. (а.с. 30, 32), які були скріплені печатками підприємств та підписані уповноваженими представниками сторін. Повноваження представника 1-го відповідача на отримання товару зазначеного у спірній видатковій накладній підтверджуються відповідною довіреністю № 11 від 20 червня 2013 р. (а.с. 31).

Згідно з п.3.2 договору поставки, 1-й відповідач має сплатити кошти за поставлену продукцію шляхом перерахування вартості товару на розрахунковий розрахунок позивача не пізніше 30 жовтня 2013 року.

Проте, 1-й відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав, внаслідок чого заборгованість 1-го відповідача склала 91440,00 грн.

13.02.2014 року позивач на адресу ТОВ "Кузьминецьке" направив претензію (а.с. 27) з вимогою сплатити заборгованість за договором поставки засобів захисту рослин №11/03 від 11.03.2013 року у сумі 91440, 00 грн. Втім, 1-й відповідач на претензію не відповів, заборгованість перед позивачем не погасив.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позову, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт невиконання 1-м відповідачем зобов'язань в частині оплати поставленого позивачем товару, суд, виходячи з юридичної оцінки наявних у справі доказів, дійшов висновку про те, що відповідачі несуть солідарний обов'язок щодо сплати заборгованості за договором поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11 березня 2013 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 ЦК України встановлює обов'язковість договору для виконання сторонами.

Сторони в спірному договорі домовились (п. 3.2), що 1-й відповідач має сплатити кошти за поставлену продукцію шляхом перерахування вартості товару на розрахунковий розрахунок позивача не пізніше 30 жовтня 2013 року.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості за поставлений товар в сумі 91440,00 грн., та не надано жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, що відповідно до умов договору поруки № П-11/03 (далі - "договір поруки") (а.с. 24), 2-й відповідач зобов'язався солідарно відповідати перед позивачем за виконання 1-м відповідачем зобов'язань щодо здійснення останнім розрахунку та можливих штрафних санкцій за договором поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11 березня 2013 року, укладеного між ТОВ "Талино" та ТОВ "Кузьминецьке", а також інших витрат позивача, визначених в пункті 2.1 цього договору.

Відповідно до п. 7.2 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту підписання його повноваженими представниками сторін і діє до моменту повного виконання зобов'язань, забезпечених порукою.

Згідно із ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України).

Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України).

Доводи апелянта стосовно його необізнаності про існування договору поруки, що не відповідає вимогам законодавства та договору, а також що даний договір має ознаки фіктивності і створений лише з метою зміни територіальної підсудності, оскільки місце реєстрації ТОВ "Талино" та ФОП Іванського О.О. є Харківська область, а місце реєстрації ТОВ "Кузьминецьке" - Вінницька область, колегія суддів вважає необґрунтованими та без підставними з огляду на наступне.

Як випливає із ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або, навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Він зазвичай лише здійснює підготовчі дії до укладення договору поруки, підшукуючи поручителя і одержуючи його згоду. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Проте, може трапитися так, що боржнику взагалі не буде відомо про його укладення.

Відповідно до частини 3 статті 15 ГПК України, справи у спорах за участю кількох відповідачів розглядаються господарським судом за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

Так, відповідно до витягу з ЄДРЮОФОП (а.с.20) другий відповідач - ФОП Іванський О.О. зареєстрований в Харківській області.

Таким чином справа розглянута господарським судом Харківської області з дотриманням норм Господарського процесуального кодексу України щодо територіальної підсудності справ.

Отже, твердження апелянта щодо фіктивності договору поруки та створення його з метою зміни територіальної підсудності справи не містить жодних обґрунтувань та є безпідставним.

Доводи першого відповідача щодо не направлення на його адресу рахунку-фактури з зазначенням кількості та ціни товару та не підтвердження факту поставки, колегія суддів не приймає до уваги.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

В ст.1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Кожною стороною (підприємством), що брала участь у здійсненні господарської операції, мають бути отримані первинні документи для записів у регістрах бухгалтерського обліку, інформація в яких ідентично засвідчує зміст господарської операції. Первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціалізованих форм, затверджених міністерствами і відомствами України.

Як вже було зазначено вище, між сторонами існували правовідносини з поставки.

Отже, обставини щодо поставки товару, можуть підтверджуватися первинними документами в розумінні вищезазначених положень Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", складеними при виконанні господарської операції.

Наявна в матеріалах справи видаткова накладна відповідає вимогам ст.9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дана накладна є первинним документом, яка фіксує факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому, з дня підписання накладних, є всі підстави для покладення на першого відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17 лютого 2012 року №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зазначено: "Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та другим відповідачем здійснювалася поставка товару, що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною, оформленою належним чином, та підписаною сторонами. Тобто, позивач шляхом відпуску товару за видатковою накладною, а перший відповідач шляхом одержання товару, вказаного у накладній, створили певні права та обов'язки, які аналогічні цивільним правам та обов'язкам сторін за договором поставки продукції. Зокрема, у позивача виникло право вимагати оплати поставленого товару, а у першого відповідача виник обов'язок по оплаті отриманого товару.

Отже, колегія суддів зазначає, що не надсилання на адресу ТОВ "Кузьминецьке" рахунку-фактури не звільняє його від обов'язку оплатити отриманий товар.

За таких обставин, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо солідарного стягнення з відповідачів 91440,00 грн. заборгованості по договору поставки засобів захисту рослин №11/03 від 11.03.2013 року, оскільки факт поставки є доведеним та підтверджується матеріалами справи.

Також, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимогу позивача про солідарне стягнення з відповідачів 6120,21 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 15543,12 грн. та 3% річних в сумі 2645,50 грн.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

В п. 5.2 договору поставки засобів захисту рослин № 11/03 від 11.03.2013 року встановлено, що у разі невиконання будь-якою із сторін зобов'язань, визначених даним договором, сторона, яка порушила умови договору, сплачує іншій стороні неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період прострочення платежу від загальної суми заборгованості за кожний день прострочення оплати.

Частина 6 ст. 232 ГК України встановлює, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів 6120,21 грн. пені, інфляційних втрат в сумі 15543,12 грн. та 3% річних в сумі 2645,50 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, що спростовує твердження апелянта.

Отже, дослідивши всі належні докази, які мають відношення до даного спору, з урахуванням приписів ст.ст. 4-3, 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом законно та обґрунтовано прийнято рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачів солідарно заборгованості у розмірі 91440,00 грн. за отриманий товар, та про солідарне стягнення з відповідачів 6120,21 грн. пені, інфляційні втрати в сумі 15543,12 грн. та 3% річних в сумі 2645,50 грн., враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем товару та його отримання першим відповідачем, останній не надав доказів належного виконання взятих на себе зобов'язань щодо повної оплати поставленого товару, або інших обґрунтованих заперечень проти позовних вимог.

З огляду на викладене, враховуючи, що доводи, викладені в апеляційний скарзі, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року по справі №922/4803/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кузьминецьке" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 08.12.2014 року по справі №922/4803/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено 13.02.2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.