ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2015 р.Справа № 916/4919/14

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі Стадник О.С.

за участю представників сторін:

від позивача - Берчатова Л.В. (довіреність № Э.37.7.00/Д-973 від 20.01.2015р.),

від відповідача - Стойкова М.Д. (довіреність № б/н від 12.01.2015 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Інгосстрах"

до відповідача - приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Таст-Гарантія"

про стягнення 28 325, 16 грн.

встановив:

Приватне акціонерне товариство „Страхова компанія „Інгосстрах" (ПрАТ „СК „Інгосстрах") звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до приватного акціонерного товариства Страхова компанія „Таст-Гарантія" (ПрАТ СК „Таст-Гарантія"), в якій просить стягнути з відповідача 28 325,16 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування. Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що до нього, згідно зі статтями 993 ЦК України, ст.27 Закону України "Про страхування", перейшло право вимоги щодо виплаченого на підставі договору страхування наземного транспорту № ОD30AD-120G0HT від 03.02.2012р., укладеного між ПрАТ СК „Інгосстрах", Куликом Д.С. та ПАТ КБ „Приватбанк", страхового відшкодування в заявленій сумі. Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер 21576ОА, Черняка В.О., який є винним у дорожньо-транспортній пригоді, застрахована шляхом укладення договору з ПрАТ "Страхова компанія "Таст-Гарантія", позивач звернувся до відповідача із вказаними вимогами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.12.2014р. порушено провадження у справі № 916/4919/14 за даним позовом, розгляд справи призначено на 14.01.2015р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.01.2015р. розгляд справи відкладено на 28.01.2015р., - у зв'язку з неявкою в судове засідання представників сторін та ненаданням суду всіх витребуваних доказів.

В судовому засіданні 28.01.2015р. представником відповідача надано відзив на позов (вх. № 2480/15), згідно якого ПрАТ СК „Таст-Гарантія", не погоджуючись з позовними вимогами, просить суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою чи вимогою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4, 37.1. ст. 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

28.01.2015р. в судовому засіданні оголошено перерву до 04.02.2015р. - згідно ст. 77 ГПК України.

30.01.2015р. до господарського суду Одеської області від ПрАТ СК „Інгосстрах" надійшли письмові пояснення (вх. № 2747/15), згідно яких позивач, вважаючи необґрунтованими доводи відповідача, викладені у відзиві на позов, просить суд не приймати їх до уваги, посилаючись на те, що право звернення до суду з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування не пов`язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність.

В судовому засіданні 04.02.2015р.:

- представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити;

- представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог ПрАТ СК „Інгосстрах", з підстав, викладених у відзиві на позов.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 04.02.2015р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, суд встановив наступне.

03 лютого 2012р. між ПрАТ СК „Інгосстрах" (Страховиком), Куликом Дмитро Сергійовичем (Страхувальником) та публічним акціонерним товариством Комерційний банк „Приватбанк" (Вигодонабувачем) укладено договір страхування наземного транспорту № ОD30AD-120G0HT (Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, вказаним в п. 5.1 Договору.

Згідно з умовами п. 4.2 Договору та правил страхування, Страховник зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування Страхувальнику або Вигодонабувачеву, а Срахувальник зобов'язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови Договору і правил страхування.

П. 4.3 Договору встановлено, що Договір укладено між Страховником та Страхувальником відповідно до «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)», затверджених СК „Інгосстрах" 10.07.2006р. (зі змінами та доповненнями), зареєстрованих Держфінпослуг 07.08.2006р., реєстраційний номер 0662076 (Правила страхування).

Згідно п. 5.1 Договору майном, що страхується, є транспортний засіб Mitsubishi Galant, рік випуску 1993, реєстраційний номер ВН6241СА.

12.04.2012р. в 07 год. 10 хвилин в м. Одесі по вул. Лиманній, 9 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля Mitsubishi Galant, реєстраційний номер ВН6241СА під керуванням Кулика Дмитра Сергійовича та автомобіля Hyundai, реєстраційний номер 21576ОА під керуванням Черняка Володимира Олексійовича.

Як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai, реєстраційний номер 21576ОА - Черняка Володимира Олексійовича на момент ДТП була застрахована ПрАТ "Страхова компанія "Таст-Гарантія" шляхом укладення полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3315257. Відповідно до зазначеного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів франшиза становить 1000,00 грн.

12.04.2012р. Кулик Д.С. повідомив ПрАТ СК „Інгосстрах" про ДТП та подав заяву про виплату страхового відшкодування.

Постановою Малиновського районного суду від 23.08.2012р. по справі № 1519/6906/2012 винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля Hyundai, реєстраційний номер 21576ОА - Черняка Володимира Олексійовича, згідно ст. 124 КУ про АП.

Згідно звіту №119/12 від 02.05.2012р., складеного спеціалістом-автотовароведом СПД «Гузьєв Д.А.», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mitsubishi Galant, реєстраційний номер ВН6241СА, в результаті його пошкодження в ДТП, становить 37 277,77 грн.

Страховим актом позивача №И-1890 від 22.05.2012р. зазначений випадок з ДТП ПрАТ СК „Інгосстрах" визнало страховим, у зв'язку з чим було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 29 325,16 грн.

ПрАТ СК „Інгосстрах" виплачено страхове відшкодування в сумі 29 325,16 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5589 від 24.05.2012р. (меморіальний ордер № 1 від 24.05.2012р.).

Вважаючи, що до нього, згідно зі статтями 993 ЦК України, ст.27 Закону України "Про страхування", перейшло право вимоги щодо виплаченого на підставі договору страхування наземного транспорту № ОD30AD-120G0HT від 03.02.2012р. страхового відшкодування в сумі 28 325,16грн., та враховуючи, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер 21576ОА, Черняка В.О., який є винним у ДТП, застрахована шляхом укладення договору з ПрАТ "Страхова компанія "Таст-Гарантія", позивач і звернувся до господарського суду з даним позовом.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, дійшов до такого висновку.

Згідно ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (ч. 1 ст. 990 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі встановлені, зокрема, ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, відшкодування шкоди, що заподіяна третій особі здійснюється у порядку, що встановлений зазначеним Законом.

Порядок виплати страхового відшкодування визначений ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 37.4 якої, страховик має право здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги з ремонту пошкодженого майна, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Згідно ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, як випливає із приписів вищенаведених правових норм, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, яка відповідальна за завдані збитки.

Враховуючи здійснення позивачем виплати страхового відшкодування на підставі договору страхування наземного транспорту № ОD30AD-120G0HT від 03.02.2012р., суд вважає, що - відповідно до приписів ст. 27 Закону України "Про страхування" і ст. 993 ЦК України - до позивача перейшло право вимоги до відповідача щодо стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 28 325,16грн., у зв'язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою чи вимогою про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування на підставі п.п. 37.1.4, 37.1. ст. 37 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з огляду на таке.

Відповідно до приписів цієї норми підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З наведеної норми вбачається, що зазначені у ній строки обраховуються з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, як роз'яснив Верховний Суд України у своїх постановах від 27.03.2012р. зі справи господарського суду міста Києва № 58/168, від 07.08.2012р. зі справи господарського суду Рівненської області №12/207, від 28.08.2012р. зі справи господарського суду Харківської області №5023/4833/11, право вимоги на підставі статті 993 Цивільного кодексу України, та статті 27 Закону України "Про страхування" виникає після виплати страхового відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

Ці постанови відповідно до приписів статті 11128 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковими для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Спір у даній справі виник у зв'язку зі стягненням виплаченого страхового відшкодування, тобто із правовідносин, що регулюються положеннями статті 993 Цивільного кодексу України, та статті 27 Закону України "Про страхування", згідно яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Разом з тим, із преамбули Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вбачається, що він регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Таким чином, останній регулює інші, відмінні від правовідносин, що виникли у даній справі, а приписи п. 37.1.4. статті 37 цього Закону, до даних правовідносин не застосовуються.

Разом з тим, з приписів ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України не вбачається, що позивач має безпосередньо звертатись до відповідача з вимогою щодо отримання від останнього суми виплаченого страхового відшкодування, однак передбачено перехід до нього права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Таким чином, позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову

відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 28.08.2012р. у справі №23/279.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В процесі розгляду справи відповідачем до суду не було доведено обставини та подано будь які докази які б спростували позовні вимоги позивача.

Підсумовуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Таст-Гарантія" (65039, м. Одеса, вул. Транспортна, 3, ) на користь приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Інгосстрах" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, офіс 402, ) 28 325 (двадцять вісім тисяч триста двадцять п'ять) грн. 16 коп. - витрат, пов'язаних зі сплатою страхового відшкодування та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 09 лютого 2015 р.

Суддя Ю.І. Мостепаненко