Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

«19» лютого 2015 р. Справа № 927/9/15

Позивач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_1,

14020, Чернігівська область, м. Чернігів, АДРЕСА_1

Відповідач: Фізична особа - підприємець ОСОБА_2,

14000, АДРЕСА_2

Предмет спору: про стягнення 25719,31 грн.

Суддя І.Г.Мурашко

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 довіреність № б/н від 15.01.2015 р., представник

від відповідача: ОСОБА_4 довіреність № б/н від 28.03.2012 р., представник

Суд виносить рішення після оголошеної перерви у судовому засіданні від 09.02.2015 р. відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 подано позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про визнання послуг з оренди приміщення по договору оренди від 30.04.2012 р. за березень - травень 2014 р. наданими, та стягнення 25719,31 грн., з яких 21000,00 грн. заборгованість з орендної плати за період березень - травень 2014 р., включно, 613,32 грн. пені за прострочення сплати орендної плати за період з 11.03.2014 р. по 31.05.2014 р., включно, та 4105,99 грн. відшкодування витрат за комунальні послуги, а саме - 3217,07 грн. відшкодування витрат за спожиту теплову енергію за період жовтень 2013 р. - квітень 2014 р., включно, 612,00 грн. відшкодування витрат за послуги з утримання нежитлових приміщень за період з вересня 2013 р. по травень 2014 р., включно, 276,92 грн. відшкодування витрат по вивезенню побутових відходів та їх знешкодження за період з грудня 2013 р. по травень 2014 р. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 30.04.2012 р. № б/н.

Позивачем подана заява про відмову від позовних вимог в частині визнання послуг з оренди приміщення по договору оренди від 30.04.2012 р. за березень - травень 2014 р. наданими (а.с. 106).

Згідно ч. 4, 6 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову. Господарський суд не приймає відмови від позову, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

З урахуванням приписів ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, суд роз'яснив позивачу наслідки відмови від частини заявлених позовних вимог, та перевірив повноваження представника позивача на вчинення відповідних дій. Оскільки, подана заява про відмову від частини позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд прийняв відмову від позовних вимог в частині визнання послуг з оренди приміщення по договору оренди від 30.04.2012 р. за березень - травень 2014 р. наданими.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом. З урахуванням вищевикладеного, суд ухвалив провадження в частині визнання послуг з оренди приміщення по договору оренди від 30.04.2012 р. за період з березня 2014 р. по травень 2014 р. наданими припинити на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПКУ.

Позивач у судовому засіданні 19.02.2015 р. позовні вимоги в частині стягнення 21000,00 грн. заборгованості з орендної плати, 613,32 грн. пені за несвоєчасну сплату орендної плати, а також відшкодування витрат за комунальні послуги в сумі 4105,99 грн., підтримав.

Відповідач відзивом на позов та представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, зазначивши, що вимоги, викладені в позовній заяві є надуманими та не відповідають дійсним обставинам справи. Крім того, у відзиві на позов, посилаючись на ч. 3 ст. 267 ГПКУ, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у 6 місяців по нарахуванню пені (ч. 6 ст. 232 ГКУ) (а.с. 90, 107).

Розглянувши подані документи і матеріали, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, заслухавши повноважних представників сторін, суд , -

Встановив:

30.04.2012 р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (орендар, відповідач) укладено договір № б/н, за умовами якого орендодавець передав, а орендар взяв в тимчасове володіння та користування нежитлове приміщення за адресою: м. Чернігів, АДРЕСА_5. Загальна площа приміщення 89,6 м.кв. Приміщення знаходиться у володінні та користуванні орендодавця на підставі договору купівлі - продажу від 19.05.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий номер 2479 (а.с. 42-49).

Передача приміщення здійснюється за актом здачі-прийняття, підписання якого свідчить про фактичну передачу в оренду і в якому зазначені технічний стан приміщення та інженерного устаткування на момент передачі цього приміщення в оренду. У момент підписання акту приймання орендодавець передає орендарю ключі від приміщення, після чого персоналу орендаря має бути забезпечений безперешкодний доступ у приміщення. (п.п.3.1,3.2 договору).

Так, на виконання умов спірного договору за актом приймання-передачі приміщень від 01.05.2012 року позивачем було передано, а відповідачем прийнято приміщення, розташоване за адресою: м. Чернігів, АДРЕСА_5, загальною площею 89,6 м.кв. В акті вказано, що приміщення в нормальному стані та претензії у сторін відсутні (а.с. 13).

Загальний розмір орендної плати складає: 7000,00 грн. на місяць без ПДВ. Нарахування орендної плати починається з дня підписання акту прийому-передачі приміщення. Орендодавець зобов'язаний до 3 числа кожного наступного місяця надати орендарю акти наданих послуг, які останній зобов'язаний підписати протягом 3 робочих днів (п.п. 5.1, 5.5, 5.6 договору).

Пунктом 5.2 договору визначено, що орендна плата сплачується орендодавцю в безготівковому порядку в національній валюті України (гривні) не пізніше 10 числа кожного поточного місяця на підставі пред'явлених орендодавцем рахунків-фактур.

На виконання умов спірного договору позивачем були виставлені рахунки-фактури на оплату вартості орендної плати за період березень 2014 р. - травень 2014 р., включно, на загальну суму 21000,00 грн.: рахунок № 7 від 01.03.2014 р. на суму 7000,00 грн. (за березень 2014 р.), рахунок № 9 від 01.04.2014 р. на суму 7000,00 грн. (за квітень 2014 р.), рахунок № 11 від 01.05.2014 р. на суму 7000,00 грн. (за травень 2014 р.) (а.с. 72-76).

Вказані рахунки разом з вимогою про погашення наявної заборгованості в сумі 25105,99 грн., в тому числі з орендної плати та комунальні послуги (а.с. 31), були направлені позивачем 29.05.2014 р. на адресу державної реєстрації відповідача, а саме: 14000, АДРЕСА_3 (а.с. 105), рекомендованим листом з описом вкладення (а.с. 85, 89). Даний лист з доданими документами був повернутий відділенням поштового зв'язку без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Стаття 759 Цивільного кодексу України встановлює, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Частина 1 ст. 762 вказаного Кодексу передбачає, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

У відповідності зі cт. 193 Господарського кодексу України та cт. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 вказаного Кодексу, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (п. 1.7) визначено, що днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що неотримання відповідачем, за адресою державної реєстрації останнього, рахунків-фактур на оплату послуг з оренди приміщення за період березень 2014 р.- травень 2014 р., включно, не є підставою вважати, що рахунки - фактури не були надіслані позивачем та вимога на оплату вартості наданих послуг, не була пред'явлена.

Таким чином, відповідач порушив умови договору, за надані послуги з оренди приміщення за період з березня 2014 р. по травень 2014 р., включно, не розрахувався. Доказів сплати до суду не надав.

Відповідач відзивом на позов проти позовних вимог заперечив в повному обсязі. Так, останній зазначив, що орендував у позивача приміщення по АДРЕСА_5, м. Чернігів, згідно договору оренди від 30.04.2012 р. у період з травня 2012 р. по лютий 2014 р., включно. Однак, як стверджує відповідач, з березня 2014 р. він припинив здійснювати підприємницьку діяльність за вказаною адресою, тобто за спірний період, а саме березень - травень 2014 р., послуги з оренди приміщення йому не надавались, акти про надання послуг з оренди приміщення сторонами не підписувались. Відповідач зазначив, що йому на підпис було надано додаткову угоду про дострокове припинення з 01 березня 2014 р. договору оренди приміщення від 30.04.2012 р. за взаємною згодою сторін, та акти прийняття-передачі приміщення. Позивачем вказані документи підписаними не були, оскільки у відповідача була не погашена заборгованість за комунальні послуги у сумі 3500,00-3600,00 грн., що згодом була ним сплачена готівкою особисто позивачу. Таким чином, на думку відповідача, відносини з оренди приміщення припинились за взаємною згодою сторін у лютому 2014 року (а.с. 90, 107).

В підтвердження викладених обставин, відповідачем було надано непідписані відповідачем додаткову угоду від 28.02.2014 р. до спірного договору та акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 01.03.2014 р. (а.с. 91-92).

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ст. 34 вказаного кодексу обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Надані відповідачем документи не можуть бути прийняті судом як належні докази по справі, оскільки складені ним в односторонньому порядку. Доводи відповідача про те, що договір оренди від 30.04.2012 р. було припинено 01.03.2014 р., не підтверджено матеріалами справи. З урахуванням вищевикладеного, заперечення відповідача судом до уваги не приймаються.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 21000,00 грн. за період з березня 2014 р. по травень 2014 р., включно, є обґрунтованими, правомірними, підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Пунктом 10.2.1 договору сторони погодили, що у випадку прострочки орендаря у сплаті орендної плати у терміни встановлені цим договором, він сплачує орендодавцю пеню у розмірі 0,3% від місячного розміру орендної плати за кожний день прострочки. Розмір пені, передбачений цим пунктом не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

На підставі п. 10.2.1 позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення 613,32 грн. пені за період з 11.03.2014 р. по 31.05.2014 р., включно, за прострочку відповідачем сплати орендної плати.

Відповідачем у відзиві на позов, посилаючись на ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, заявлено клопотання про застосування строків позовної давності у 6 місяців по нарахуванню пені, так як, відповідач вважає, що строк позовної давності щодо стягнення пені є таким, що сплив (а.с. 90).

Клопотання відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами ст. 258 вказаного кодексу для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1 ч. 2 ).

Отже, позивачем заявлено до стягнення пеня в межах строків позовної давності, а саме в межах одного року з моменту порушення зобов'язання зі сплати орендної плати.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України, на яку посилається відповідач, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даним приписом встановлено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане (дана позиція викладена в п. 2.5 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14).

Згідно п. 5.2 договору орендна плата сплачується орендодавцю в безготівковому порядку в національній валюті України (гривні) не пізніше 10 числа кожного поточного місяця на підставі пред'явлених орендодавцем рахунків-фактур.

Судом встановлено, що рахунки - фактури на оплату наданих послуг були направлені на юридичну адресу відповідача лише 29.05.2014 р. (а.с. 85, 87). Позивач просить стягнути пені за період з 11.03.2014 р. по 31.05.2014 р., включно. Таким чином, з урахуванням приписів ч.2 ст..530 Цивільного кодексу України, прострочка з оплати вартості наданих послуг з оренди приміщення настала поза межами періоду нарахування пені (березень-травень 2014 р.), що заявлений позивачем у позові.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені саме за період з 11.03.2014 р. по 31.05.2014 р., включно, задоволенню не підлягають.

Позивачем заявлено до стягнення 3217,07 грн. відшкодування витрат за спожиту теплову енергію за період жовтень 2013 р. - квітень 2014 р., включно, 612,00 грн. відшкодування витрат за послуги з утримання нежитлових приміщень за період з вересня 2013 р. по травень 2014 р., включно, та 276,92 грн. відшкодування витрат по вивезенню побутових відходів та їх знешкодження за період з грудня 2013 р. по травень 2014 р.

Пунктом 6.1 сторони погодили, що комунальні послуги (вода, електроенергія, опалення, охорона, ЖЕК і т. д.) орендар здійснює на підставі рахунків-фактур, квитанцій від постачальників послуг на ім'я орендодавця. Умовами договору (п.8.1) передбачено, що на орендаря покладено обов'язок своєчасно здійснювати комунальні платежі.

В обґрунтування вимог щодо відшкодування витрат за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р., включно, позивачем надано договір від 01.03.2012 р. № 1584 на постачання теплової енергії в гарячій воді, за умовами якого ТОВ фірма «ТехНова» взяла на себе зобов'язання постачати позивачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах для об'єктів, вказаних у додатку № 1 (магазину промислових товарів, опалювальною площею 89,6 м. кв., що знаходиться за адресою м. Чернігів, АДРЕСА_5), а позивач зобов'язався сплачувати одержану теплову енергію на розрахунковий рахунок ТОВ фірми «ТехНова» за встановленими тарифами (цінами) в терміни, на умовах та порядку постачання і сплати, передбачених договором (а.с. 18-22, 54-55). Згідно наданих розрахунків по абонентському договору № 1584 за період з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р., включно, було спожито теплову енергію на загальну суму 8517,10 грн. (а.с. 61-67). З акту звірки розрахунків по абонентському договору № 1584, що складений з ТОВ фірма «ТехНова», вбачається, що станом на кінець травня 2014 р. існувала непогашена заборгованість в сумі 3217,07 грн. (а.с. 26), що в подальшому була погашена позивачем в повному обсязі згідно до платіжних квитанцій від 17.06.2014 р. на суму 1217,07 грн., від 15.07.2014 р. на суму 1000,00 грн., від 19.08.2014 р. на суму 500,00 грн., від 12.09.2014 р. на суму 500,00 грн. (а.с.53).

Згідно договору № 322 про надання послуг з утримання будинків і споруд для власників (орендарів нежитлових приміщень, вбудованих або прибудованих до житлових будинків від 12.03.2012, Комунальне підприємство «ЖЕК - 2» Чернігівської міської ради забезпечує надання послуг з утримання будинків і споруд (обслуговування внутрішньо будинкових систем електропостачання, систем холодного водопостачання та водовідведення та систем теплопостачання, аварійне обслуговування, дератизація і дезінфекція, обслуговування димовентиляційних каналів, поточний ремонт покрівель, несучих та захисних конструкцій, прибирання снігу/ зняття бурульок з дахів), а позивач, який згідно договору купівлі - продажу № 2479 від № 19.05.2008 р. займає нежитлове приміщення № б/н, загальною площею 89,6 м. кв. в житловому будинку АДРЕСА_5, своєчасно оплачує ці послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором (а.с. 15-17). На оплату вартості наданих послуг з утримання нежитлових приміщень, позивачу був виставлений рахунок № 615н від 30.05.2014 р. на суму 68,00 грн. (а.с. 25), з якого вбачається наявність сальдо за надані послуги в сумі 544,00 грн. Таким чином, заборгованість за надані послуги з утримання нежитлових приміщень складала 612,00 грн. за період з вересня 2013 р. по травень 2014 р., включно, що в подальшому частково оплачена позивачем в сумі 544,00 грн. згідно платіжної квитанції від 17.06.2014 р. (а.с. 25). Згідно пояснень позивача в судовому засіданні 09.02.2015 р. решта заборгованості за надані послуги в сумі 68,00 грн. ним на даний час не погашена.

Позивачем з однієї сторони, Комунальним підприємством «АТП - 2528» Чернігівської міської ради з другої сторони та Приватним підприємством «Гранпласт» з третьої сторони укладено договір від 01.03.2013 р. про надання послуг з вивезення, прийому та знешкодження побутових відходів № 1020, за умовами якого КП «АТП - 2528» зобов'язується надавати послуги з вивезення побутових відходів, ПП «Гранпласт» зобов'язується надавати послуги з прийому та знешкодження побутових відходів на полігоні ТПВ район Масани згідно рішення виконкому Чернігівської міської ради № 25 від 19.02.2008 р. та схеми санітарного очищення, затвердженої виконкомом Чернігівської міської ради № 221 від 20.08.1990 р., а позивач зобов'язався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Так, згідно договору від № 1020 ПП «Гранпласт» були складені акти про прийом та знешкодження ТПВ за адресою м. Чернігів, АДРЕСА_5, а саме № ОУ-0001669 від 31.12.2013 р., № ОУ-0001438 від 31.03.2014 р, № ОУ-0004658 від 30.04.2014 р. (а.с. 50-52), та виставлено рахунок № СФ-0003852 від 02.04.2014 р. на суму 80,71 грн. (а.с.23), що був оплачений позивачем в повному обсязі згідно квитанції № 87292511 від 23.06.2014 р. (а.с. 23). Також, на підставі даного договору КП «АТП-2528» Чернігівської міської ради виставлено рахунок № 391 від 19.05.2014 р. на суму 196,21 грн. на оплату послуг по вивезенню ТПВ, що був оплачений позивачем в повному обсязі згідно квитанції № 285 від 17.06.2014 р. (а.с. 24)

Рахунки на оплату комунальних послуг разом із претензією ТОВ «ТехНова» на суму 3217,07 грн. були направлені за адресою державної реєстрації відповідача 29.05.2014 р. (а.с. 85, 90) та повернуті відділенням поштового зв'язку без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 1.7 Постанови Пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 р. неотримання відповідачем, за адресою державної реєстрації останнього, рахунків-фактур на оплату вартості комунальних послуг, не є підставою вважати, що вимога на оплату вартості таких послуг не пред'явлена позивачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач порушив умови п. 6.1договору, за спожиті комунальні послуги не розрахувався. Доказів сплати до суду не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши повноважних представників сторін, вирішив позовні вимоги в частині відшкодування витрат за спожиту теплову енергію та витрат по вивезенню побутових відходів, їх знешкодження, - задовольнити в повному обсязі в сумі 3217,07 грн. та 276,92 грн., відповідно, а в частині відшкодування витрат з утримання нежитлових приміщень частково в сумі 544,00 грн., тобто в межах фактичних витрат, що понесені позивачем та підтверджуються матеріалами справи.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно до обсягу задоволених вимог з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 22, 32, 33, 49, п.4 ч. 1 ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження в частині визнання послуг з оренди приміщення по договору оренди від 30.04.2012 р. за березень - травень 2014 р. наданими.

2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (14000, АДРЕСА_4, код НОМЕР_2, з будь якого рахунку виявленого державним виконавцем) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (14020, Чернігівська область, м. Чернігів, Деснянський район, АДРЕСА_1, код НОМЕР_3, п/р НОМЕР_4 в ПАТ «Креді Агріколь Банк», МФО 300614) - 21000,00 грн. боргу з орендної плати, 3217,07 грн. відшкодування вартості послуг з теплопостачання, 544,00 грн. відшкодування вартості послуг з утримання нежитлових приміщень, 276,92 грн. відшкодування вартості послуг з вивезення твердих побутових відходів та їх знешкодження, 1778,58 грн. судового збору.

4. В решті позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішення законної сили.

Суддя Мурашко І.Г.

.