ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 904/6955/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого - судді Коробенка Г.П.,

суддів Прокопанич Г.К., Шаргала В.І.,

за участю сторін:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: Бури М.О. дов. №008 від 09.01.2015;

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2014

у справі №904/6955/14 Господарського суду Дніпропетровської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинське управління регіонального будівництва"

про стягнення 87910,04 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дзержинське управління регіонального будівництва" (далі - Відповідач) про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором купівлі-продажу природного газу №13/4134-ТЕ-3 від 19.11.2013, яка складається з суми основного бору в розмірі 56 073, 55 грн, пені в розмірі 12 075,88 грн, інфляційних втрат в розмірі 17 118,63 грн та 3% річних в розмірі 2 641,98 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 (суддя Юзіков С.Г.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 (судді: Виноградник О.М., Джихур О.В., Лисенко О.М.), позов задоволено частково. З Відповідача на користь Позивача стягнуто 8 453,12 грн. пені, 17 118,63грн. інфляційних втрат та 2 641,98 - 3% річних; судовий збір у розмірі 1 644,38 грн. В частині стягнення 50 909,11 грн основного боргу провадження у справі припинено за відсутністю предмету спору. У решті позову відмовлено, зменшено розмір неустойки (пені) на 3 622,76 грн.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач не виконав свого зобов'язання щодо своєчасної оплати отриманого природного газу за Договором купівлі-продажу природного газу. В частині припинення провадження судові рішення мотивовані тим, що сума основного боргу є погашеною.

Не погоджуючись з прийнятими у справі рішенням та постановою в частині зменшення судами попередніх інстанцій суми пені, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 233 Господарського кодексу України, ст. ст. 549-552 Цивільного кодексу України, ст.ст.42, 43, 83, 84 Господарського кодексу України, просить їх в цій частині скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову в частині стягнення пені в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги заявник вказує на те,що при вирішенні спору судами попередніх інстанцій не були враховані всі обставини справи, зокрема щодо правового статусу Позивача та його скрутного матеріального становища.

Розглянувши касаційну скаргу та перевіривши правильність застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права до встановлених обставин справи, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Господарськими судами встановлено:

19.11.2013 сторонами укладено договір купівлі-продажу природного газу за №13/4134-ТЕ-3.

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 договору продавець передає покупцеві у період з 1 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 500,000 тис. куб. м.

Ціна за 1000 куб. м. газу визначена у розділі 5 Договору.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 Договору покупець зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється у 5 (п'ять) років.

Пунктом 11.1 сторони узгодили, що договір діє з моменту підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.12.2013 і діє в частині поставки газу до 31.12.2013, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов договору №13/4134-ТЕ-3 позивачем була здійснена поставка природного газу в кількості 261,955 куб. м. на загальну суму 342 951,49 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 04.01.2014 та визнається відповідачем.

Відповідач за поставлений природний газ розраховувався, але платежі здійснював несвоєчасно, частинами, з порушенням строків оплат, визначених договором, останній платіж в сумі 50909,11 грн. було здійснено вже після звернення позивача з позовом 09.09.2014, тому суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо припинення провадження у справі в цій частині.

У зв'язку з прострочення відповідачем платежів, позивачем було нараховано 12 075,88 грн. пені, 17 118,63 грн. інфляційних втрат та 2 641,98 грн. 3% річних.

Господарські суди перевірили наданий позивачем розрахунок вказаних сум та визнали його правильним.

З урахуванням норм ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 625, 629, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173-175, 193, 233 Господарського кодексу України, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, з яким погоджується і суд касаційної інстанції, про задоволення позову щодо стягнення з відповідача сум пені, інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з тим, відповідачем було заявлене клопотання про зменшення розміру пені до 0,1% та подано документи на підтвердження викладених у клопотанні обставин, які на думку заявника, можуть слугувати підставою для зменшення розміру пені.

Господарські суди дослідили наявність підстав, передбачених ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України для зменшення розміру штрафних санкцій та правомірно зменшили заявлену до стягнення суму пені до 8 453,12 грн., з чим погоджується і суд касаційної інстанції. При цьому, господарські суди відзначили, що позивач не подав доказів на підтвердження свого незадовільного матеріального становища.

Як зазначалося вище, у касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржені судові рішення в частині зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 3 622,76 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму коштів.

Проте, силу вимог ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, касаційна інстанція не має права вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Оскільки доводи касаційної скарги щодо скасування оскаржених судових рішень в частині зменшення розміру пені потребують додаткової оцінки та переоцінки доказів у справі, то такі доводи не можуть розглядатися судом касаційної інстанції.

Касаційна інстанція, перевіривши відповідно до ч. 2 ст. 1115 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у оскаржених рішенні та постанові, дійшла висновку про відсутність підстав для їх скасування.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 у справі №904/6955/14 - без змін.

Головуючий суддя Коробенко Г.П.
Судді Прокопанич Г.К.
Шаргало В.І.