ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 910/11020/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді Дерепи В.І.
суддівБондар С.В. (доповідач), Грека Б.М
розглянувши матеріали касаційної скарги за участю представників : Приватного акціонерного товариства "ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ" від позивача: Блажкевич С.В. від відповідача: Славов В.О.; Сіряченко Т.Б. від третьої особи: Браницький Д.Ю.
на рішенняГосподарського суду міста Києва від 08.10.2014 року
та постановуКиївського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року
у справі№ 910/11020/14
за позовомПриватного акціонерного товариства "ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "КЛГЗ"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Київенерго"
проспонукання укласти договір

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ" (далі позивач) звернулось з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛГЗ" (далі відповідач) про спонукання укласти типовий договір про технічне забезпечення електропостачання позивача в редакції місяця листопада 2013 року (проект договору про технічне забезпечення електропостачання за листопад 2013 року залучений до матеріалів справи (т.1 а.с. 38-42)) - далі Договір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.10.2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суди прийшли до висновку про те, що позивачем порушені приписи п.7 ст. 181 ГК України, а судові рішення мотивовані тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач належним чином, та у встановлені законом строки надав відповідачу відповіді на його пропозиції укласти договір.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати прийняті у справі судові рішення та прийняти нове, яким позовну заяву позивача задовольнити .

В своїй касаційній скарзі позивач зазначає, що при прийнятті оскаржуваних рішень судами невірно застосоване діюче законодавство та дана невірна оцінка матеріалам зібраним у справі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування норм діючого законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

27.09.2001 року відповідач викупив Цілісний майновий комплекс до складу якого входили всі системи його електричного забезпечення та в.т.ч. ТП 3333 разом з засобами обліку і відповідним кабельним господарством, яке було розташоване на території цього купленого ЦМК (т.2 а.с. 102-120).

В грудні 2005 року між відповідачем та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі третя особа) укладено договір на постачання електричної енергії та узгоджені технічні умови на приєднання об'єкта до електричних мереж (т.2 а.с. 89- 93).

Пунктом 2.3 договору про постачання електричної енергії про якій зазначено вище, передбачено, що сторони (договору) зобов'язуються укласти додаткові договори передбачені чинним законодавством та Правилами користування електричною енергією (далі Правила) у разі обґрунтованої присутності третьої сторони (основного споживача, електропередавальної організації у ході забезпечення споживача електричною енергією).

Розділом 8 договору про постачання електричної енергії передбачені взаємовідносини з третьою стороною, об'єктивно присутньою при забезпеченні споживача електричною енергією.

22.04.2013 року між відповідачем та третьою особою укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж (відповідач - власник мереж, третя особа - користувач) - т. 2 а.с. 60-64.

Пунктом 1.1 договору про спільне використання технологічних електричних мереж передбачено, що відповідач зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами у точці приєднання електроустановок третьої особи, або споживача (споживачів) третьої особи, передачу електричної енергії, яким забезпечує третя особа, а третя особа - своєчасно сплачувати вартість послуг відповідача з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов цього договору.

До матеріалів справи (т.2 а.с. 82-87) залучено договір оренди від 15.12.2010 року укладений між сторонами у справі (позивач - орендар, відповідач - орендодавець) предметом вказаного договору є оренда обладнання трансформаторної підстанції ТП 3333.

Своїм листом від 10.10.2012 року (т.1 а.с. 52) відповідач повідомив позивача про те, що договір оренди трансформаторної підстанції від 15.12.2010 року продовжено не буде.

До матеріалів справи (т.1 а.с. 37) залучено копію листа позивача від 07.11.2013 року за № 135 надісланого на адресу відповідача, в якому зазначено про те, що відповідачу направляється підписаний позивачем текст Договору про технічне забезпечення електропостачання позивача.

В матеріалах справи (т.2 а.с. 9) міститься відповідь відповідача на пропозицію позивача укласти Договір, з якої вбачається, що відповідач відмовився підписати Договір, проект якого запропоновано йому позивачем.

Відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Оскільки, предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про спонукання укласти договір про технічне забезпечення електропостачання позивача, в запропонованій ним редакції (а не протокол розбіжностей), у суду не було підстав відмовляти в позові, в зв'язку з тим, що позивач не надав відповідачу відповіді на його (відповідача) пропозиції укласти договір, з посиланням на ст. 181 ГК України.

Взаємовідносини сторін у даній справі регулюються, окрім норм ЦК та ГК України, спеціальними нормами, а саме Законом України "Про електроенергетику" (далі Закон) та Правилами.

Статтею 2 Закону передбачено, що він регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Відповідно до п. 1.1 Правил - вони регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії).

Згідно до Правил, основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації (п.1.2).

Згідно до Правил субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача (п.1.2).

Аналізуючи відносини між сторонами судова колегія зазначає, що відповідач у даній справі є основним споживачем (електричної енергії), а позивач субспоживачем.

Відповідно до п. 1.7 Правил основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а субспоживачу у разі дотримання ним вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договору про технічне забезпечення електропостачання споживача в передбачених цими Правилами випадках.

Оскільки, як зазначено вище, предметом розгляду є позовні вимоги про зобов'язання укласти договір про технічне забезпечення електропостачання судами, при вирішенні даного спору, не враховані приписи п. 1.7 Правил.

З рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції, які прийняті у даній справі вбачається, що умови Договору, про спонукання укласти якій, звернувся позивач, фактично не були предметом розгляду при здійсненні судового провадження.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення прийняті у справі скасуванню, з направленням справи на новий розгляд.

При новому розгляді справи, судам необхідно дати належну оцінку взаємовідносинам сторін, щодо запропонованих позивачем умов, викладених в проекті Договору, з врахуванням приписів як Закону, так і Правил.

Керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ФАРМАЦЕВТИЧНЕ ПІДПРИЄМСТВО СПРАТЛІ" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.10.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.11.2014 року прийняті у справі № 910/11020/14 скасувати.

3. Справу № 910/11020/14 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва в іншому складі суду.

Головуючий В.І.Дерепа

Судді С.В.Бондар

Б.М.Грек