РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа №910/14630/13
За позовом Фізичної особи-підприємця Нікішиної Наталії Омелянівни

до Комунального підприємства "Госпкомобслуговування"

про стягнення 76 046,89 грн.

Суддя Цюкало Ю.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Риндюк А.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився.

В судовому засіданні 26 січня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

30 липня на розгляд до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Нікішиної Наталії Омелянівни надійшла позовна заява про стягнення з Комунального підприємства "Кобза" 76 046,89 грн. заборгованості за договором №7 на постачання товару від 11.01.2005р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.10.2013 року, здійснено заміну первісного відповідача у справі №910/14630/13 - Комунального підприємства "Кобза" на належного - Комунальне підприємство "Госпкомобслуговування".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2014 по справі № 910/14630/13 (суддя Гулевець О.В.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 (головуючого судді Гончарова С.А., суддів: Самсіна Р.І., Шаптали Є.Ю.) у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.10.2014 року по справі № 910/14630/13, касаційну скаргу ФОП Нікішиної Наталії Омелянівни задоволено частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.08.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2014 у справі №910/14630/13 скасовано, справу № 910/14630/13 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.11.2014 року прийнято справу № 910/14630/13 до провадження (суддя Цюкало Ю.В.) та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено на 14 січня 2015 року.

На виконання викладених Вищим господарським судом України в постанові від 29.10.2014 року у справі № 910/14630/14 вказівок, ухвалою від 21.11.2014 року Господарського суду міста Києва було зобов'язано сторін надати суду письмові пояснення у справі щодо заявлених вимог та заперечень з урахуванням вказівок, що містяться у постанові Вищого господарського суду України від 29.10.2014 року у справі № 910/14630/13.

На виконання вказаних вимог сторони пояснень до позовної заяви не надали.

В судовому засіданні 14 січня 2015 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 26 січня 2015 року.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

11 січня 2005 року між постачальником Фізичною особою-підприємцем Нікішиною Наталією Омелянівною та покупцем Комунальним підприємством "Кобза" (разом - сторони) укладено Договір постачання товару №7 від 11.01.2005 року (далі - Договір, копія договору в справі), відповідно до п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язався постачати та передавати у власність (повне господарське відання) покупця певний товар (плодоовочеву продукцію, товари промислового виробництва, продовольчі товари), а покупець зобов'язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Позивач, стверджує, що у відповідача перед Фізичною особою-підприємцем Нікішиною Наталією Омелянівною виникла заборгованість в розмірі 60289,73 грн. за Договором №7 від 11.01.2005р. про постачання товарів, а також за Договором про реструктуризацію заборгованості від 30.11.2011р. та у зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання за вказаним Договором позивачем здійснено нарахування пені у розмірі 15757,16 грн.

З позовними вимогами відповідач не погодився і звернувся до суду із відзивом, у якому посилається на те, що позивачем не надано первинних документів в підтвердження заявленої до стягнення суми, акт узгодження суми заборгованості (основного зобов'язання) від 31.03.2012р. не має жодної правової сили, оскільки передавальний акт КП "Кобза" затверджений Київською міською державною адміністрацією тільки 15.11.2012 року. Також відповідач посилається на сплив позовної давності.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 11 січня 2005 року між сторонами укладено Договір постачання товару №7 від 11.01.2005 року, відповідно до п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобов'язався постачати та передавати у власність (повне господарське відання) покупця певний товар (плодоовочеву продукцію, товари промислового виробництва, продовольчі товари), а покупець зобов'язався приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах даного Договору.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2. Договору, кількість та асортимент кожної партії товару передбачається у накладній; сума поставки становить 800 000, 00 грн.

Відповідно до п. 7.1. Договору, розрахунки за кожну партію товарів здійснюються протягом 30 банківських днів з моменту одержання товару.

30.11.2011 року між кредитором Фізичною особою-підприємцем Нікішиною Наталією Омелянівною та боржником КП "Кобза" було укладено договір про реструктуризацію заборгованості, відповідно п. 1.1. до якого сторони визначили, що станом на 01.10.2011 року боржник має заборгованість перед кредитором за Договором № 7 від 11.01.2005 про постачання товарів у сумі 60 289,73 грн.

Пунктом 1.2. договору про реструктуризацію заборгованості сторони визначили, що з метою погашення заборгованості кредитор надає боржникові розстрочку у погашенні боргу, а боржник зобов'язується сплачувати суми заборгованості згідно наступного графіку платежів: січень 2012 року 15 072,43 грн., лютий 2012 року 15 072,43 грн., березень 2012 року 15 072,43 грн., квітень 2012 року 15 072,43 грн.

Судом встановлено, що між позивачем та первісним відповідачем КП "Кобза" існували договірні відносини, за якими ФОП Нікішина Н.О. протягом тривалого часу постачала продукцію, а КП "Кобза" цю продукцію отримувало та частково оплачувало, що встановлено судами та підтверджується накладними та банківськими виписками (копії накладних та виписок в матеріалах справи).

Існуючі розбіжності з виконання договору сторонами було врегульовано шляхом складання актів звіряння, які підписані сторонами, а також укладання 30.11.2011 договору про реструктуризацію заборгованості, відповідно до яких сторони погодили існування заборгованості за покупцем в розмірі 60 289,73 грн. При цьому, договором визначили кінцевий термін погашення заборгованості - 01 травня 2012 року (копії актів та договору про реструктуризацію в справі).

31.03.2012 року між Комунальним підприємством "Госпкомобслуговування", Комунальним підприємством "Кобза" та Фізичною особою-підприємцем Нікішиною Наталією Омелянівною, складено акт узгодження суми заборгованості, в якому зазначено, що у зв'язку з проведенням реорганізації КП "Кобза" на підставі рішення Київської міської ради № 406/5793 від 14.07.2011 та розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2306 від 07.12.2011 шляхом приєднання до Комунального підприємства "Госпкомобслуговування", останнє є правонаступником всіх прав та обов'язків Комунального підприємства "Кобза".

Вказаним актом сторонами було узгоджено, що заборгованість Комунального підприємства "Кобза" перед Фізичною особою-підприємцем Нікішиною Наталією Омелянівною станом на 31.03.2012 року складала 60 289,73 грн.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, обґрунтованими та доведеними є позовні вимоги про стягнення боргу за Договором, який виник у відповідача внаслідок неоплати поставленого позивачем товару в сумі 60 289,73 грн.

Щодо викладених позовних вимог про стягнення пені суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права, - позовна давність - встановлюється тривалість у три роки.

Положеннями ст. 258 Цивільного кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог, в тому числі, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно із ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності чи право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права.

У своїй постанові від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" пленум Вищого господарського суду України постановив роз'яснення згідно яких, якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін. При цьому, однак, слід мати на увазі положення частини шостої статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

Згідно з п. 1.3. договору про реструктуризацію заборгованості, сторони визначили, що кінцевий термін погашення заборгованості - 01 травня 2012 року.

Відповідно до п. 3.1. договору про реструктуризацію заборгованості від 30.11.2011 року, сторони погодили, що у разі несвоєчасного внесення плати за договором боржнику нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на час невиконання зобов'язання.

Згідно з п. 1.2. договору про реструктуризацію заборгованості від 30.11.2011 року, відповідач був зобов'язаний сплатити 60 289,73 грн. частинами по 15 072,43 грн. протягом січня, лютого, березня та квітня 2012 року. Отже, строк сплати вказаних сум настав 01.02.2012 року, 01.03.2012 року, 01.04.2012 року та 01.05.2012 року відповідно.

Як вбачається з розрахунку пені, доданого позивачем до позовної заяви, останнім здійснено нарахування пені за періоди з 01.02.2011 року по 30.11.2012 року, 01.03.2011 року по 30.11.2012 року, 01.04.2011 року по 30.11.2012 року, 01.05.2011 року по 30.11.2012 року, які визначені помилково, з урахуванням п. 1.2. договору про реструктуризацію заборгованості від 30.11.2011 року.

Отже, з урахуванням початку періоду нарахування пені (визначеного помилково), річний строк позовної давності до вказаних вимог сплив, оскільки позивач звернувся до суду із позовом 30.07.2013 року.

Суд відмічає, що за ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У своїй постанові від 29.05.2013р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", пленум Вищого господарського суду України постановив роз'яснення згідно яких у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В у відзиві на позов відповідач вказує на сплив позовної давності до вимог позивача.

За таких обставин, дослідивши подані сторонами докази та матеріали справи в цілому, суд дійшов висновку про обґрунтованість застосування строків позовної давності відносно вимог позивача про стягнення пені за періоди з 01.02.2011 року по 30.11.2012 року, 01.03.2011 року по 30.11.2012 року, 01.04.2011 року по 30.11.2012 року, 01.05.2011 року по 30.11.2012 року, що є підставою для відмови позивачу у позові за викладених в ньому підстав у вказаній частині.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення основного боргу - 60 289,73 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1 364,35 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Госпкомобслуговування" (ідентифікаційний код 21465789, адреса: 01044, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6-А), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Фізичної особи-підприємця Нікішиної Наталії Омелянівни (реєстраційний номер фізичної особи підприємця 7, адреса: 02152, м. Київ, проспект Тичини, будинок 11, квартира 246, р/р 29 в АКБ «Правекс-банк», МФО 321983, ЗКПО ), або на будь-який інший рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: основного боргу - 60 289,73 грн. (шістдесят тисяч двісті вісімдесят дев'ять гривень 73 копійки) та судові витрати - 1 364,35 грн. (одна тисяча триста шістдесят чотири гривні 35 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Копію рішення надіслати відповідачу у справі № 910/14630/13.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 09.02.2015р.

Суддя Ю.В. Цюкало