РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/26947/14

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «АГАМА Україна»
доПідприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна»
простягнення 76 721,63 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Гемкрелідзе К.Ю.
від відповідача:не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АГАМА Україна» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» (надалі - «Підприємство») про стягнення 76 721,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з січня по квітень 2014 року згідно видаткових накладних здійснив поставку товару, а відповідач в свою чергу поставлений товар оплатив не у повному обсязі, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 76 721,63 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.12.2014 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 24.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.12.2014 р. розгляд справи відкладено на 21.01.2015 р. у зв'язку із неявкою представників сторін та неподанням витребуваних доказів.

21.01.2015 р. представником відповідача до канцелярії суду подано клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою встановлення дійсної суми заборгованості перед позивачем.

Судом в задоволенні клопотання відповідача про проведення судової експертизи відмовлено з огляду на недоведеність відповідачем існування необхідності проведення такої експертизи.

В судовому засіданні 21.01.2015 р. судом оголошувалась перерва на 02.02.2014 р.

В судове засідання представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав пояснення стосовно суті спору, проти задоволення клопотання відповідача про призначення експертизи заперечував, позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, витребуваних ухвалою суду доказів та відзив на позовну заяву не подав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується підписом його представника в розписці в повідомленні про перерву та протоколом судового засідання від 21.01.2015 р.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2012 р. між Підприємством (покупець) та Товариством (постачальник) було укладено договір поставки №303032/12 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.2 якого постачальник зобов'язується відповідно до замовлень покупця передавати у власність (постачати) покупцю, а покупець - приймати та оплачувати товар на умовах, передбачених цим договором, у тому числі додатковими умовами поставки, котрі погоджуються сторонами як додаток №1 до цього договору, що становить його невід'ємну частину, та додатковою угодою до договору поставки, що також становить його невід'ємну частину та погоджуються сторонами як додаток №5 до цього договору.

Пунктом 12.1 Договору визначено, що поставки за цим договором здійснюються до закінчення поточного календарного року.

Додатком №3 до Договору сторонами була погоджено маркетингову угоду, згідно якої покупець зобов'язався надавати постачальнику, а постачальник - приймати та оплачувати передбачені договором, додатковими умовами поставки ат цією маркетинговою угодою до договору маркетингові, інформаційні та логістичні послуги щодо товару, який постачається постачальником покупцю за договором та реалізується кінцевим споживачам у торгових точках покупця.

Після закінчення строку дії Договору у період з 03.01.2014 р. по 23.04.2014 р. позивачем поставлялася, а відповідачем приймалася та частково оплачувалася продукція, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними та банківськими виписками з рахунку позивача. Крім того, частина продукції була повернута постачальнику, і сторонами було проведено залік взаємних вимог.

Із матеріалів справи та пояснень представника позивача вбачається, що договір купівлі-продажу, на виконання умов якого постачалася продукція у період з 03.01.2014 р. по 23.04.2014 р., у формі єдиного документу не складався.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, між сторонами укладено договір купівлі - продажу (шляхом оформлення видаткових накладних), а відтак виникли відносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі 76 721,63 грн.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач поставив товар на загальну суму

159 091,80 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами у період з 03.01.2014 р. по 23.04.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з пунктом 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України вбачається, що покупець зобов'язаний оплатити повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Тобто, термін виконання зобов'язання, що випливає з правовідносин купівлі-продажу, чітко встановлений вищезазначеною спеціальною нормою права - покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Аналогічні висновки щодо строку виконання грошового зобов'язання зі змісту ст. 692 Цивільного кодексу України містяться в постанові Вищого господарського суду України від 28.2.2012 р. у справі №5002-8/481-2011 та Інформаційному листі Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р.

Договором (видатковими накладними) не було встановлено строку відстрочення оплати грошового зобов'язання, а тому з урахуванням положень ст.ст. 530, 692 Цивільного кодексу України відповідач був зобов'язаний розрахуватися за поставлений товар на наступний день після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Твердження відповідача про те, що спірна партія продукції була поставлена на виконання умов договору поставки №303032/13 від 01.01.2013 р. судом не приймається до уваги, оскільки станом на момент відвантаження першої партії товару термін дії такого договору закінчився. Більш того, самі видаткові накладні містять посилання на поставку товару не за договором №303032/13 від 01.01.2013 р., а за договором №303032/12 від 01.01.2012 р.

Матеріалами справи підтверджується факт поставки Товариством Підприємству товару на загальну суму 159 091,80 грн.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар, частково повернув нереалізований товар, а також сторони здійснили залік взаємних вимог, що в сукупності за перерахунком суду становить 84 619,93 грн.

Отже, у відповідача існує заборгованість у розмірі 74 471,87 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент звернення позивача до суду настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача простроченого грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 74 471,87 грн. за поставлену продукцію. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства про стягнення з Підприємства заборгованості у розмірі 74 471,87 грн. є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом в цій частині.

Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 2 249,76 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено факту здійснення поставки товару на вказану суму.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АГАМА Україна» задовольнити частково.

2. Стягнути з Підприємства з 100% іноземними інвестиціями «БІЛЛА-Україна» (02140, м. Київ, вул. Гришка, 3; ідентифікаційний код 25288083) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АГАМА Україна» (08141, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Петрівське, вул. Білогородська, 24; ідентифікаційний код 38010539) заборгованість у розмірі 74 471 (сімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 87 коп. та судовий збір у розмірі 1 773 (одна тисяча сімсот сімдесят три) грн. 43 грн. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 06.02.2015 р.

Суддя В.П. Босий