ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 909/850/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І.

Желік М.Б.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ № 14/2-101 від 30.12.2014 року

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 року

у справі № 909/850/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", м. Івано-Франківськ

про: стягнення 14 468 464,45 грн. - основної заборгованості, 1 715 347, 09 грн. -інфляційних процентів, 340 279,01 грн. - три відсотки річних, 1 402 017, 62 грн. - пені, 73 080 грн. - судового збору

За участю представників сторін:

від позивача: Демчук О.В.- представник на підставі довіреності № 14-94 від 18.04.2014 року;

від відповідача: Нестеренко М.М. - представник за довіреністю № 14 від 16.09.2014 р.;

В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 року у справі № 909/850/14 (головуючий суддя Скапровська І.М., судді Неверовська Л.М., Грица Ю.І.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія", про стягнення 14 468 464,45 грн. - основної заборгованості, 1 715 347, 09 грн. - інфляційних процентів, 340 279,01 грн. - три відсотки річних, 1 402 017, 62 грн. - пені, 73 080 грн. - судового збору задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Станіславська теплоенергетична компанія" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 14 468 464,45 грн. - основної заборгованості, 1 715 347, 09 грн. - інфляційних процентів, 340 279,01 грн. - три відсотки річних, 140 201,76 грн. - пені, 73 080 грн. - судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 року у справі № 909/850/14, позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - подав апеляційну скаргу з підстав неповноти з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, у поданій апеляційній скарзі, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково застосував ст. 83 ГПК України, зменшивши на 90% розмір пені. Посилається на порушення принципу рівності сторін та прийняття до уваги в цій частині лише доводів відповідача. Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Стаття 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, зокрема, судом. Зменшення розміру неустойки передбачено у випадку, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, і можливе за рішенням суду. При цьому суд має враховувати: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.14 р. у справі №909/850/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 1261815,86 грн. та задовольнити позов повністю.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 909/850/14 розподілено для розгляду головуючому - судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 року у склад колегії для розгляду вищезазначеної справи введено суддів Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.01.15 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 03.02.15 р..

Ухвалою суду від 03.02.15 року розгляд справи відкладався з підстав, викладених у ній.

Представникам роз'яснено їх права та обов'язки згідно ст.22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 10.02.2015 року з'явився, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі з мотивів, наведених у ній, надав усні пояснення по суті спору.

В судовому засіданні 10.02.15 року представник відповідача проти заявленої апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у поданому письмовому відзиві на неї (вих. № 13/314 від 02.02.15, вх. № 01-04/673/15 від 03.02.15 року).

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, 28.12.2012 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та ТзОВ "Станіславська теплоенергетична компанія" (покупець), укладено договір купівлі - продажу природного газу № 13/3244-БО-15, відповідно до умов якого, продавець зобов'язується передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" а покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей природний газ, на умовах п.1.1 цього Договору.

Пунктом 1.2 Договору встановлено, що газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами, організаціями та іншими споживачами. Відповідно до п.2.1 Договору продавець передає Покупцю з 01.01.2013р. по 31.12.2013 року газ обсягом до 9925 тис. куб. м. у встановлених договором помісячних обсягах.

Розділом п'ять Договору встановлено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3509 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ-2%; податок на додану вартість за ставкою -20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 305,60 грн., крім того ПДВ - 20% - 61,12 грн., всього з ПДВ - 366,72 грн.. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 3884,78 грн., крім того ПДВ - 20 % - 776,96 грн., всього з ПДВ - 4661,74 грн.. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та /або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для Сторін за цим Договором з моменту введення їх в дію.

Реалізація газу Покупцю за зазначеною у п. 5.2 ціною здійснюється при умові наявності відповідної ліцензії на виробництво (постачання) теплової енергії (у випадках передбачених чинним законодавством України) та затверджених тарифів на відпуск теплової енергії.

Загальна вартість цього Договору на дату його укладення становить 38556441,50 грн., крім того ПДВ -7711288,30 грн., разом з ПДВ - 46267729.80 грн..

Розділом 6 Договору встановлено порядок та умови проведення розрахунків, зокрема зазначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня - грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 8224,804 тис. куб. м. на загальну суму 38128464,45 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 року за січень на 8339132,46 грн.; від 30.09.2013р. за лютий на суму 6923325,85 грн.; від 30.09.2013р. за березень на 6798792,33 грн.; від 30.09.2013р. за квітень на 2690222,58 грн.; від 31.10.2013р. за жовтень на 2053970,85 грн.; від 30.11.2013р. за листопад на 3978907,70 грн.; від 31.12.2013р. за грудень на 7344112,48 грн..

Однак, відповідач виконав свої зобов'язання частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 14468464,45 грн.. Ця обставина сторонами не заперечувалась.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні положення містяться в ст.ст.179, 193 ГК України.

Приписами ч.1 п.1 ст.530 ЦК України встановлено, що, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Пунктом 7.2 договору передбачено що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції підставно задовольнив позов в частині суми основного боргу, 3% річних та визнав наявними підстави для стягнення пені.

Статтею 83 ГПК України господарському суду надано право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Відповідно до ст. 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень п.п. 3.17.4. п. 3.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011. № 18 ,, Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції'', які вказують на те, що вирішуючи питання про зменшення неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається із апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не надав об'єктивної оцінки тому, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів обох сторін. Однак, колегія суддів зазначає про те, що таке посилання апелянта носить суб'єктивний характер. З матеріалів справи та оскаржуваного рішення вбачається належне врахування судом першої інстанції обставин, про які йдеться у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011. № 18 ,, Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції''. Суд першої інстанції врахував доводи відповідача щодо існування виняткових обставин, докази того, що на несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань вплинула різниця в тарифах на комунальні послуги, що надані населенню відповідачем, несвоєчасність та неповнота розрахунків населення з ним. Суд першої інстанції підставно взяв до уваги майновий стан обох сторін, які беруть участь у зобов'язанні, враховуючи статус відповідача, який використовує придбаний газ у переважній більшості для потреб населення, бюджетних установ та організацій.

При цьому, суд першої інстанції виходячи з засад розумності та справедливості не звільнив відповідача від сплати пені, а зменшив її розмір. У той же час, посилання скаржника на потребу у коштах за рахунок сум нарахованої пені не заслуговує на увагу враховуючи, що скрутний фінансовий стан скаржника окреслений в цілому за наслідками господарської діяльності, а не у зв'язку із порушенням саме даним відповідачем господарського зобов'язання. Колегія суддів також враховує факт стягнення на користь скаржника окрім суми основного боргу - 3% річних та інфляційних втрат, чим компенсовані стверджувані скаржником збитки та покладено на відповідача негативні наслідки порушення зобов'язання.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції відповідають закону і матеріалам справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Відповідач додаткових доказів не подав і суду апеляційної інстанції, не обґрунтовував неможливості подання таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. у справі № 909/850/14 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Українського Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"- залишити без задоволення, а рішення господарського суду Івано-Франківської області від 16.12.2014 р. у справі № 909/850/14 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до господарського суду Івано-Франкіської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 16.02.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.