ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 914/3984/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Костів Т.С.

суддів Марко Р.І. Желік М.Б.

при секретарі Карпенко В.О.

розглянувши апеляційну скаргу Приватної агроторгової фірми "Винниківська", с.Чишки Пустомитівського району Львівської області № 1 від 12.01.2015 року

на рішення господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року

у справі № 914/3984/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов", м.Київ

до відповідача: Приватної агроторгової фірми "Винниківська", с.Чишки Пустомитівського району Львівської області

про: стягнення 44 398,07 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

рішенням господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі №914/3984/14 (суддя Щигельська О.І.) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов" до відповідача Приватної агроторгової фірми "Винниківська", про стягнення 44 398,07 грн. задоволено частково. Стягнуто з Приватної агроторгової фірми "Винниківська" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Клов" 22 522,08 грн. основного боргу, 11 427,07 грн. пені, 9 756,62 грн. штрафу та 1 798,51 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі № 914/3984/14, відповідач - Приватна агроторгова фірма "Винниківська" - подав апеляційну скаргу, з підстав неповноти з'ясування місцевим господарським судом обставин що мають значення для справи, та порушення норм матеріального та процесуального права.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що загальний розмір штрафних санкцій та сума основного боргу практично рівні: 21189,69 грн. та 22522,08 грн. відповідно, а відтак, в світлі значного ступеня виконання апелянтом своїх зобов'язань та відсутності збитків у позивача, вважає за доцільне зменшити розмір штрафних санкцій.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 22.12.14 р. у справі № 914/3984/14 та відмовити у позові в частині стягнення штрафних санкцій.

Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/3984/14 розподілено для розгляду головуючому - судді Костів Т.С..

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 року у склад колегії для розгляду вищезазначеної справи введено суддів Марка Р.І. та Желіка М.Б..

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 19.01.15 р. подані скаржником матеріали визнано достатніми для прийняття їх до провадження в апеляційній інстанції, розгляд справи призначено на 03.02.15 р..

В судове засідання 03.02.15 року представник позивача проти апеляційної скарги заперечив з підстав, викладених у поданому письмовому відзиві (вих. № 4/15 від 23.01.15 року та вх. № 01-04/572/15 від 30.01.15 року) на неї, надав усні пояснення по суті спору.

03.02.15 року, ухвалою суду розгляд справи відкладався на 10.02.15 року з підстав, викладених у ній.

В судове засідання 10.02.15 року представники сторін не з'явились, причин неявки суду не повідомили.

Згідно із п.3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року ,,Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції'', у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Окрім того, враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов'язковою, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, поданий письмовий відзив (вих. № 4/15 від 23.01.15 року та вх. № 01-04/572/15 від 30.01.15 року) на неї дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне:

як правильно встановлено судом першої інстанції, між позивачем (покупець за договором) та скаржником (продавець за договором) укладено договір поставки №КЛВ120413/1 від 12.04.2013р., за яким продавець зобов'язався передати у встановлені строки зернові культури - кукурудзу врожаю 2013 року, надалі - товар, а покупець - прийняти та оплатити цей товар (п.1.1. договору).

Додатковою угодою №1К від 14.02.2014р. сторонами внесено зміни у окремі положення договору поставки КЛВ120413/1 від 12.04.2013р.

Пунктом 4.2 договору визначено, що поставка (передача у власність) товару має здійснюватись продавцем у строки та обсяги за наступним принципом: до 01 квітня 2014 року продавець зобов'язаний передати у власність покупця урожай кукурудзи у кількості, загальна вартість яких за передавальними документами (накладними, актами) має бути не менше розміру всієї передоплати, яку продавець отримав за кукурудзу відповідно до умов п.5.2 цього договору.

Відповідно до умов договору, загальна базова вартість товару, узгоджена сторонами на момент його укладення, становить 367590,58грн., в тому числі ПДВ (п.5.2). Покупець зобов'язується зробити 100% передоплату вартості товару шляхом перерахування на розрахунковий рахунок продавця грошових коштів у розмірі зазначеного в п.5.2 договору (п.5.3).

На виконання взятого на себе за договором зобов'язання, позивачем перераховано на рахунок ПАФ "Винниківська" 367590,58грн. передоплати за кукурудзу, що підтверджується платіжними дорученнями №3148 та №3162 від 16.04.2013р. На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій ТзОВ "КЛОВ" надано податкові накладні №15 та №16 від 16.04.2013р.. Підписаною представниками сторін та скріпленою їх печатками накладною №РН-0000330 від 28.10.2013р. підтверджується поставка товару на суму 13425,28грн..

У зв'язку із відсутністю товару, за який позивачем здійснено попередню оплату за договором поставки КЛВ120413/1 від 12.04.20013р., ПАФ "Винниківська" за період з 18.11.2013р. по 28.03.2014р. повернуто перераховані ТзОВ "КЛОВ" кошти попередньої оплати в розмірі 231000,00грн., на підтвердження чого до матеріалів справи долучено виписки з рахунку позивача за вказаний період.

Відповідно до п.4.2 договору, 01.04.2014р. закінчився погоджений сторонами строк поставки товару. ТзОВ "КЛОВ" направлено на адресу ПАФ "Винниківська" претензію №2 про повернення попередньої оплати та сплати неустойки від 11.08.2014р. Проте, 11.08.2014р. сторонами підписано додаткову угоду №1 до договору поставки №КЛВ120413/1 від 12.04.2013р., за якою, у зв'язку з недостатністю зібраного врожаю/неврожаєм сільськогосподарської культури, що є предметом договору, необхідного для повного погашення зобов'язань зі сторони продавця на суму проведеної передоплати покупцем згідно п.5.3 договору, сторони досягнули згоди змінити предмет договору на іншу сільськогосподарську культуру в кількості непоставленого / недопоставленого товару, відповідно до виданої (виданих) накладних та акту розрахунку, доданих до даної додаткової угоди як невід'ємні частини (п.1, п.п.1).

Так, відповідно до підписаної представниками сторін та скріпленої їх печатками видаткової накладної №РН-0000216 від 13.08.2014р. відповідачем поставлено позивачу пшеницю на суму 50643,22грн. Актом розрахунків №1 від 13.08.2014р. для ПАФ "Винниківська" (додаток №1 до договору №КЛВ120413/1 від 12.04.2013р.), підтверджується, що сальдо на користь ТзОВ "КЛОВ" становить 72522,08грн.

12.09.2014р. ПАФ "Винниківська" частково повернуто ТзОВ "КЛОВ" 30000 грн. авансових платежів, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено відповідну виписку з рахунку позивача.

03.11.2014р., після звернення із позовом, відповідачем повернуто ще 10000 грн. попередньої оплати, у зв'язку із чим ТзОВ "КЛОВ" подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в цій частині, а також перераховано розмір штрафних санкцій та заявлено до стягнення 32522,08грн. попередньої оплати, 12119,37грн. пені та 9756,62грн. штрафу.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено ч.ч.1, 2 ст.693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, за ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Беручи до уваги вищевикладене, суд першої інстанції дійшов підставного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення 22522,08грн. попередньої оплати за договором обґрунтовані матеріалами справи.

Відповідно до ч.6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з п.7.3 договору, за недопоставку (несвоєчасну поставку) товару у строки та обсяги відповідно до п.п.4.2.1 цього договору, продавець зобов'язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення поставки від базової вартості непоставленого/недопоставленого товару згідно п.5.1 договору.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.2,5 Постанови №14 від 17.12.2013р.,,Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань'' роз'яснено, що приписом ч.6 ст.232 ГК України, передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції. З цієї підстави суд першої інстанції підставно та обгрунтовано стягнув з відповідача 11427,07грн. пені.

Також у п.7.3 договору сторонами погоджено, що у разі прострочення поставки на термін більше 5-и робочих днів продавець додатково до пені зобов'язується сплатити штраф у розмірі 30% від розміру здійсненої позивачем передоплати згідно п.5.3 договору. Зважаючи на те, що позивачем заявлено до стягнення суму штрафу меншу, ніж передбачено умовами договору, а саме - 9756,62грн., суд підставно та обгрунтовано задовольнив цю вимогу.

Згідно із ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Однак, зазначене положення є правом, а не обов'язком суду.

При цьому, скаржник в судові засідання не з'являвся, не обґрунтовував суду першої інстанції можливості застосування цього положення, що спричинило до вирішення спору судом першої інстанції у порядку ст. 75 ГПК України. В апеляційній скарзі скаржник також не наводить аргументованих та документально підтверджених підстав для застосування цієї норми.

У відповідності до ч. 1 ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Відповідач додаткових доказів не подав і суду апеляційної інстанції, не обґрунтовував неможливості подання таких доказів суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Однак, у встановленому законом порядку підстави, передбачені у ст. 104 ГПК України для скасування або зміни судового рішення не були доведені суду належними доказами.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, наявні в них докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі № 914/3984/14 слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 1, 21, 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Приватної агроторгової фірми "Винниківська"- залишити без задоволення, рішення господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі № 914/3984/13 - без змін.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

3.Матеріали справи скерувати до господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови суду оформлено і підписано відповідно до вимог статті 105 ГПК України 16.02.2015 року.

Головуючий-суддя Костів Т.С.

Суддя Марко Р.І.

Суддя Желік М.Б.