КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа№ 911/3548/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

при секретарі Філімонова І.Є.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг"

на рішення Господарського суду Київської області від 08.12.14року

у справі №911/3548/14 (головуючий суддя Ейвазова А.Р. судді Горбасенко П.В., Рябцева О.О. )

за позовом Вишневої міської ради Києво -Святошинського району Київської області

до 1) Комунального підприємства "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг"

3) Державної реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області

про визнання недійсним договору, розірвання договору оренди та зобов'язання скасувати реєстрацію

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд господарського суду Київської області передані вимоги Вишневої міської рада Києво - Святошинського району Київської до Комунального підприємства "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво", Товариства з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг", Державної реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області про: визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між КП "Фонд СЗІБ" та ТОВ "Акварелі девелопмент холдінг"; розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Вишневою міською радою Києво - Святошинського району Київської області та КП "Фонд "СЗІБ", № 6-5/13 від 15.11.2013; зобов'язання Державну реєстраційну службу Києво - Святошинського районного управління юстиції Київської області скасувати реєстрацію вищевказаних договорів.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем-1 умов земельного та цивільного законодавства, а саме надання орендованої земельної ділянки у суборенду за відсутності згоди орендодавця, що в свою чергу є підставою для розірвання основного договору.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.12.2014 р. у справі № 911/3548/14 позов задоволено частково. Визнано недійсним договір суборенди земельної ділянки, укладений між Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмен холдінг", від 24.02.2014. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" від 15.11.2013 №6-5/13. В інший частині позову провадження у справі припинено. Стягнуто з Комунального підприємства "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" на користь Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 1218 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмент холдінг" на користь Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 1218 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в силу приписів чинного законодавства необхідною умовою для укладення договору суборенди земельної ділянки є наявність згоди орендодавця на надання цієї земельної ділянки в суборенду третій особі орендарем, яка в даному випадку органом місцевого самоврядування не надавалася, а отже, за відсутності такої згоди відповідач не мав права надати земельну ділянку у користування іншій особі.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області по справі № 911/3548/14 від 08.12.2014 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Київської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2015 року скаржнику було відновлено строк для подачі апеляційної скарги, прийнято її до провадження для розгляду у наступному складі суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді - Іоннікова І.А., Тарасенко К.В. та призначено розгляд скарги на 10.02.2015 року.

Представники відповідачів в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали, просили суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2014 року у справі № 911/3548/14 скасувати в частині задоволених позовних вимог, та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2014 року у справі № 911/3548/14.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як було встановлено судом першої інстанції, 15.11.2013 між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області (далі - орендодавець) та КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" (далі - орендар) укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого першому відповідачу надається у строкове платне користування земельна ділянка для будівництва і обслуговування багатоквартирних житлових будинків із вбудовано-прибудованим закладом охорони здоров'я, площею 5,6000га (кадастровий номер :01:005:5006), яка розташована за адресою: м. Вишневе, вул. Ватутіна, у межах населеного пункту.

Договір укладено на підставі рішення ХХХІІІ сесії УІ скликання Вишневої міської ради від 29.08.2013 №1-01/ХХХІІ6-29 (т.1 а.с.60).

Право власності на відповідну земельну ділянку, що є об'єктом оренди, зареєстровано за територіальною громадою в особі Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 18.12.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

У відповідності до п. 4 договору визначено, що на земельній ділянці знаходиться об'єкт незавершеного будівництва - лікарняний комплекс на 210 ліжок" з будівельною готовністю менше 1%, фундаменти - монолітні залізобетонні ростверки по забивним палям, технічний стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже старий, знос на рівні - 75%.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що є об'єктом оренди, визначена п.5 договору - 10 303 967,52 грн. на підставі витягу з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки (п.5 договору). Розмір орендної плати визначений п.9 договору - 12% від нормативно-грошової оцінки орендованої земельної ділянки на рік; порядок оплати - п.10 договору.

Згідно п. 7 договір укладено строком на 10 років. Також, п.32 договору визначено, що орендована земельна ділянка чи її частина може передаватись в суборенду за письмовою згодою орендодавця.

Земельна ділянка, яка орендується за умовами договору, передана першому відповідачу за актом прийому-передачі 15.11.2013.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано 18.12.2013, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

22.11.2013 листом за вих. №22-1/13 КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" звернувся до позивача щодо дозволу на передачу земельної ділянки, що є об'єктом оренди за вказаним договором, другому відповідачу - ТОВ "Акварелі девелопмент холдінг".

Вищезазначений лист зареєстрований в Виконавчому комітету Вишневої міської ради 25.11.2013 за вих.№3/01-3376; доказів направлення відповіді на такий лист відповідачу 1 позивач не надав.

Згідно витягу з протоколу ХХХІУ сесії УІ скликання Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка відбулась 10.12.2013, питання про надання згоди на укладення договору суборенди знято, оскільки відповідний договір оренди не був зареєстрований (а.с.22).

24.12.2013 КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" вдруге звернулось з клопотання про надання згоди на передачу вищевказаної земельної ділянки в суборенду ТОВ "Акварелі девелопмент холдінг"; зазначене звернення зареєстровано у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради 24.12.2013 за вх.№3/01-3679 (а.с.23).

Включення до порядку денного питання про передачу в суборенду відповідної земельної ділянки було предметом розгляду на ХХХУ позачерговій сесії УІ скликання 23.01.2014 щодо якого вирішено його не включати до порядку денного (т.1 а.с.24).

Судом встановлено, що відповідне питання розглядалось на другому пленарному засіданні ХХХУІ сесії УІ скликання Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 01.04.2014, однак, як свідчить витяг з протоколу, рішення не прийнято (т.1 а.с.25-26).

24.02.2014 між відповідачами - КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та ТОВ "Акварелі Девелопмент Холдінг" укладено договір суборенди земельної ділянки, згідно якого надана першому відповідачу земельна ділянка за вищевказаним договором оренди, передається в суборенду ТОВ "Акварелі Девелопмент Холдінг".

Зазначена земельна ділянка за умовами договору суборенди передана в суборенду для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку із вбудовано-прибудованим закладом охорони здоров'я, площею 5,6000га на 10 років; орендна плата встановлена договором у розмірі 128 000грн з урахуванням ПДВ 20% за місяць оренди.

Право суборенди земельної ділянки за цим договором суборенди зареєстровано 27.02.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з відповідного реєстру.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд вважає що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції частковому скасуванню з наступних підстав.

За статтею 2 Земельного кодексу України земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб'єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об'єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).

Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Орендою землі у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» (редакція чинна на момент виникнення спірних правовідносин) є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Як встановлено ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно положень Господарського кодексу України підставами виникнення господарських зобов'язань, зокрема, є господарський договір (частина 1 статті 174); господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов, істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 1 статті 180).

В силу частини 7 статті 179 названого кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним тоді, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, при цьому згідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи між Вишневою міською радою та КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" було укладено договір оренди земельної ділянки від 15.11.2013., предметом якого є земельна ділянка загальною площею 5,6 га. для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків із вбудовано-прибудованим закладом охорони здоров'я, яка знаходиться за адресою м. Вишневе, вул. Ватутіна, у межах населеного пункту.

Згідно ч.5 ст.93 ЗК України, орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

В подальшому КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" передав ТОВ "Акварелі Девелопмент Холдінг" у суборенду земельну ділянку, уклавши договір суборенди від 24.02.2014 р.

Місцевий господарський суд задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним договору суборенди від 24.02.2014 року укладеного між відповідачами виходив з тих міркувань, що між органом місцевого самоврядування та відповідачем -1 було обумовлено можливість надання орендованої земельної ділянки у суборенду лише за наявності письмової згоди від орендодавця, проте колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду та зауважує, що дані висновки були зроблені у зв'язку з невірним трактуванням положень законодавства, що регулює спірні правовідносини.

Статтею 8 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Якщо протягом одного місяця орендодавець не надішле письмового повідомлення щодо своєї згоди чи заперечення, орендована земельна ділянка або її частина може бути передана в суборенду.

Умови договору суборенди земельної ділянки повинні обмежуватися умовами договору оренди земельної ділянки і не суперечити йому.

У разі припинення договору оренди чинність договору суборенди земельної ділянки припиняється.

Договір суборенди земельної ділянки підлягає державній реєстрації.

За згодою сторін договір суборенди земельної ділянки посвідчується нотаріально.

До закінчення строку дії договору відповідач-1 неодноразово звертався до відповідача з пропозицією про надання йому згоди щодо надання орендованої ним земельної ділянки у суборенду, проте ініціативи орендаря було проігноровано та у місячний термін органом місцевого самоврядування не було прийнято щодо пропозиції відповідача-1 жодного рішення. Таким чином матеріалами справи наглядно підтверджується фактична бездіяльність позивача щодо вирішення питання про можливість надання орендованої земельної ділянки у суборенду.

Якщо зробити правовий аналіз статті 8 Закону України «Про оренду землі», то в даному випадку слід констатувати, що законодавець поставив у пряму залежність реалізації права орендаря на надання земельної ділянки у суборенду без зміни цільового призначення від досягнення домовленостей з цього приводу між учасниками договірних відносин у тексті договору або ж у якості альтернативи за умови отримання від орендодавця письмової згоди на вчинення такого правочину.

При цьому слід зауважити що цією ж статтею передбачено превентивну функцію для забезпечення реалізації права орендаря на суборенду орендованої земельної ділянки у разі зловживання орендодавцем своїм становищем шляхом ігнорування (бездіяльності) волевиявлення орендаря на реалізацію наданого йому законодавством права на суборенду, а саме передбачено можливість мовчазної згоди на надання земельної ділянки у суборенду у разі не отримання у місячний термін письмового повідомлення про згоду чи заперечення.

Крім того слід зауважити, що нормами цієї ж статті передбачено обов'язковість державної реєстрації таких договірних правовідносин.

Як вбачається зі змісту укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору оренди земельної ділянки від 15.11.2013, учасники п. 32 передбачили право надання орендованих земельних ділянок чи їх частин в суборенду за письмовою згодою Орендодавця.

З метою реалізації права на суборенду відповідач-1 22.11.2013 листом за вих.№22-1/13 КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" звернувся до позивача щодо дозволу на передачу земельної ділянки, що є об'єктом оренди за вказаним договором, другому відповідачу - ТОВ "Акварелі девелопмент холдінг" , проте відповіді з позитивним чи негативним результатом вирішення поставленого питання надано не було.

А отже в даному випадку колегія суддів вважає, що проаналізованими вище положеннями законодавства з урахуванням встановлених судом обставин справи презюмується отримання відповідачем-1 мовчазної згоди на надання земельної ділянки у суборенду.

Разом з тим, колегія судів констатує, що Верховною Радою України 17.07.1997 р. прийнято Закон України № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", а 09.02.2006 р. -Закон України "Про ратифікацію Протоколів № 12 та № 14 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", якими поширено на Україну юрисдикції Європейського суду з прав людини. Статтею 1 Закону № 475/97-ВР Україна повністю визнала на своїй території дію статті 25 Конвенції щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім'я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

В свою чергу, за приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України „Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

У зв'язку з обов'язком держави виконувати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України, необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції і протоколів до неї, з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини, зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України, законодавцем прийнято Закон України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Статтею 17 цього Закону встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, Протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" судам у здійсненні судочинства необхідно застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції: „Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів".

При розгляді справ та застосуванні Конвенції і Протоколів до неї, в тому числі і щодо порушень частини 1 статті 1 Першого протоколу, Європейський суд наголошував, що „... в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання" - (рішення у справі „Свято-Михайлівська Парафія проти України" від 14.06.2007 р.)

В цьому ж рішенні Суд стосовно „передбачуваності " закону, який застосовувався в цій справі, зазначив, що він „ ... сумнівається, що положення закону були „передбачуваними" та надавали достатньо гарантій проти свавільного застосування, оскільки він не здатний запобігти зловживанню з боку державних органів реєстрації, які мають необмежені дискреційні повноваження в реєстраційних питаннях".

До цього слід додати, що й в інших рішеннях проти України Європейський суд неодноразово наголошував, що надання правової дискреції у вигляді необмежених повноважень несумісне з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження. Отже, закон має достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції й порядок її здійснення, з урахуванням законної мети певного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання у здійснення господарської діяльності. У випадку, коли закон не має такої достатньої чіткості -повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Враховуючи викладене та застосовуючи при цьому вказані принципи і положення норм міжнародного права, які є частиною національного законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність неправомірної бездіяльності Вишневої міської ради з приводу виконання законодавчого обов'язку щодо розгляду питання про можливість надання орендованої земельної ділянки у суборенди, закріпленого у положеннях статті 8 Закону України „Про оренду землі" та п. 32 укладеного між сторонами договору оренди, в той час як відповідачем-1 було вчасно у відповідності до договору оренди землі вчинено дії для реалізації «законного сподівання» на позитивне вирішення питання щодо реалізації власного права на передачу в суборенду земельної ділянки.

У відповідності до наявних матеріалів справи відповідачем-1 за умовами договору від 24.02.2014 року було надано відповідачу-2 у суборенду земельну ділянку площею 5,6000га на 10 років без зміни початкового цільового призначення. Право суборенди земельної ділянки за цим договором суборенди зареєстровано 27.02.2014 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з відповідного реєстру.

Таким чином відповідачем-1 не було порушено умов земельного законодавства щодо передачі орендованої земельної ділянки у суборенду.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203);

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203);

- правочин має вчинятись у формі, встановленій законом (ч.4 ст. 203)

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ „Про захист прав споживачів" (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-ІУ), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ „Про оренду землі" (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211-IV) та іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Отже з урахуванням вищенаведеного колегія суддів констатує помилковість висновку місцевого господарського суду про наявність правових підстав для визнання укладеного між КП "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та ТОВ "Акварелі Девелопмент Холдінг" 24.02.2012 року договору суборенди, адже даний договір повністю відповідає нормам законодавства чинного на момент його укладання, з дотримання належної форми, за наявності справжнього волевиявлення сторін та спрямований на реальне настання правових наслідків, що їм обумовлені.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки від 15.11.2013 року № 6-5/13, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також за статтею 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, та не досягнення сторонами згоди щодо розірвання договору, договір може бути розірваний судом за ініціативою заінтересованої сторони за одночасної наявності підстав, передбачених частиною 4 вказаної статті.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що припинення земельних орендних правовідносин може відбуватися як у добровільному порядку за згодою сторін, за їх волевиявленням, оформленим у відповідній формі зі сторони органу місцевого самоврядування, так і у встановлених законодавством випадках на вимогу однієї з сторін за рішенням суду незалежно від волевиявлення іншої сторони, в тому числі й органу місцевого самоврядування.

За статтею 31 Закону України "Про оренду землі" ( у редакції на час виникнення спору) договір оренди може припинятися за наведених у ній підстав (закінчення строку оренди, викупу земельної ділянки для суспільних потреб, поєднання власника земельної ділянки та орендаря в одній особі, смерті фізичної особи-орендаря, його засудження до позбавлення волі, ліквідації юридичної особи-орендаря, відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем), а також в інших випадках, передбачених законом. Також договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін; на вимогу однієї із сторін договір може бути розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час звернення з позовом) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використання земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

В нашому випадку позовна вимога про розірвання договору оренди земельної ділянки на підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» знаходиться у причинній залежності від правомірності надання орендованої земельної ділянки відповідачем-1 у суборенду.

Проте згідно достовірно встановлених судом апеляційної інстанції обставин по справі, зволікання зі сторони позивача з приводу розгляду заяви про можливість надання земельної ділянки у суборенду змусило відповідача-1 опинитися у становищі певної правової невизначеності, коли його сподівання на реалізацію свого законного права не були реалізовані органом місцевого самоврядування шляхом прийняття відповідного рішення (надання чи відмови у наданні письмової згоди), а навпаки передчасно поставлені під сумнів органом, який виявив бездіяльність в уникненні правового спору.

В даній ситуації колегія суддів, враховуючи практику Європейського суду та наявність обставин у справі, які достовірно свідчать про автоматичне задоволення заяви відповідача-1 з приводу можливості надання орендованої земельної ділянки у суборенду через несвоєчасне виконання позивачем власних обов'язків згідно земельного законодавства та вказує на відсутність порушених прав позивача шляхом укладання між відповідачами договору суборенди земельної ділянки, вважає помилковим висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про розірвання договору оренди.

В частині вимог, заявлених позивачем до Державної реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про зобов'язання скасувати реєстрацію спірного договору суборенди та вказаного договору оренди, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого господарського суду про необхідність припинення провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 21 ГПК України, сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст.1 ГПК України.

Із змісту відповідної норми вбачається, що такими особами, які можуть бути сторонами у справі, є фізичні та юридичні особи, тобто особи, яка наділені цивільною правосуб'єктністю (право- та дієздатністю).

Між тим, залучена в якості відповідача особа - Державна реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління Київської області таким вимогам не відповідає, оскільки не є юридичною особою, отже, не може бути відповідачем в суді.

У п.1 Положення про Державну реєстраційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №401/2011, визначено, що Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади.

Згідно п.7 Положення, Укрдержреєстр здійснює свої повноваження безпосередньо та через структурні підрозділи головних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, а також районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Укрдержреєстру.

Як визначено п.1 Положення про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 №1707/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.06.2011 за №760/19498), у складі управлінь головних управлінь юстиції діють реєстраційні служби, які є структурними підрозділами головних управлінь юстиції, що забезпечують реалізацію повноважень Державної реєстраційної служби (далі - Укрдержреєстр) та підпорядковані безпосередньо Укрдержреєстру.

З урахуванням зазначеного, вимоги до такої особи, яка не може бути стороною у справі, не можуть бути предметом розгляду в суді і провадження у справі в частині таких вимог підлягає припиненню на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України (також див. п.4.2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12ю2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції)

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварелі Девелопмент Холдінг» підлягає частковому задоволенню, рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2014 року у справі № 911/3548/14 скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акварелі Девелопмент Холдінг» задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2014 року у справі № 911/3548/14 в частині визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмен холдінг", від 24.02.2014 та в частині розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" від 15.11.2013 №6-5/13, який зареєстровано 27.02.2014 року, номер запису: 4820045 - скасувати.

3. В цій частині прийняти нове рішення, яким:

В задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки, укладеного між Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акварелі девелопмен холдінг", від 24.02.2014 та про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Вишневою міською радою Києво-Святошинського району Київської області та Комунальним підприємством "Фонд сприяння залученню інвестицій у будівництво" від 15.11.2013 №6-5/13, який зареєстровано 27.02.2014 року, номер запису: 4820045 - відмовити повністю.

В іншій частині рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2014 року у справі № 911/3548/14 залишити без змін.

4.Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду Київської області.

5. Матеріали справи № 911/3548/14 повернути до Господарського суду Київської області.

6. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова