ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

06.02.2015 р. Справа№ 914/1408/13

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали:

За заявою: у справі : за позовом : до відповідача : про : Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД", м.Львів про відстрочку виконання рішення господарського суду №914/1408/13 Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів", м.Львів Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД", м.Львів стягнення 3 917 719,52 грн.
Суддя: Кітаєва С. Б.

Представники від :

заявника (боржника):Колтик Т.І. - директор
стягувача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

27.01.2015 р. за вх.№372/15 на розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД" подано заяву про відстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2013 року у справі №914/1408/13 строком на 1 (один) рік до 13 лютого 2016 року.

Ухвалою суду від 29.01.2015 р. прийнято заяву до розгляду, судове засідання призначено на 06.02.2015 р.

Заява про надання відстрочки, розстрочки, зміну способу і порядку виконання рішення розглядається за правилами ГПК України.

В судове засідання 06.02.2015 року заявник явку представника забезпечив, вимоги заяви підтримав, подав заяву (вх.№4524/15 від 05.02.2015р.) в якій просить суд долучити до матеріалів справи докази на підтвердження наявності виняткових обставин, а саме копії касаційної скарги у Вищий господарський суду України на постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014р. по справі №5011-18/2576-2012 та виписки про рух коштів на поточному рахунку №6 ТзОВ "ТІК ЛТД" в Львівському центральному регіональному відділенні Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» за період з 01.09.2014р. по 01.02.2015р. , які судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

Стягувач (позивач у справі, ПАТ АКБ «Львів») явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив з невідомих суду причин, пояснення на заяву не подав, хоча ухвалу суду від 29.01.2015р. отримав 02.02.2015 р., що підтверджується наявним у справі повідомленням №79 7 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

Враховуючи встановлений ч.1 ст.121 ГПК України десятиденний строк вирішення господарським судом питання про надання відстрочки, заява розглядається за наявними документами.

Судом встановлено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 18.06.2013 року у справі №914/1408/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк "Львів" задоволено і стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД" суму кредитної заборгованості в розмірі 3 917 719,52 грн.(три мільйони дев'ятсот сімнадцять тисяч сімсот дев'ятнадцять гривень 52 копійки), яка складається із заборгованості за: Генеральним кредитним договором № 59 від 22.08.2007р. в сумі 1 631 362, 55 грн. (один мільйон шістсот тридцять одна тисяча триста шістдесят дві гривні 55 коп.),а саме: заборгованість по кредиту - 1 497 126,13 грн.; заборгованість по процентах - 80 748,82 грн.; пеня-53 487,60 грн.; Кредитним договором № 67 від 28.05.2008р. в сумі 2 286 356, 97 грн. (два мільйони двісті вісімдесят шість тисяч триста п'ятдесят шість гривень 97 коп.), а саме: -заборгованість по кредиту- 1 938 129,14 грн.; заборгованість по процентах - 245 213,75 грн.; пеня- 103 014,08 грн. Крім того стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІК ЛТД" на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційного банку "Львів" 68820,00 грн. судового збору.

Рішення сторонами не оскаржувалось, набрало законної сили.

Відповідно до ст.116 ГПК України 05.07.2013 року на примусове виконання рішення від 18.06.2013 р. у справі №914/1408/13 господарський суд Львівської області видав позивачу два накази.

11 липня 2014 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання наказів суду від 05.07.2013 року, а саме : постанову ВП №43983399 від 11.07.2014р. та ВП №43983496 від 11.07.2014р.

З матеріалів справи вбачається, що боржник (відповідач по справі, заявник) неодноразово звертався до суду із заявами , зокрема, про відстрочку виконання рішення суду. Результат розгляду таких заяв відображено в ухвалах суду, які наявні у справі.

Так, ухвалою від 13.08.2014 року господарський суд Львівської області за результатами розгляду заяви відповідача про визнання наказу господарського суду таким, що частково не підлягає виконанню та відстрочку виконання рішення суду у справі № 914/1408/13, - заяву задоволив частково: визнав таким, що не підлягає виконанню в частині наказ господарського суду Львівської області від 05.07.2013 року у справі №914/1408/13 про стягнення з ТзОВ «ТІК ЛТД» на користь ПАТ АКБ «Львів» процентів по генеральному кредитному договору №59 від 22.08.2007 року в сумі 80 748,82 грн. та процентів по у кредитному договору №67 від 28.05.2008 р. в сумі 245 2134,75 грн. (п.2 резолютивної частини ухвали) та відстрочив виконання рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2013 року у справі №914/1408/13 на шість місяців п.3 резолютивної частини ухвали).

При цьому, у мотивувальній частині ухвали від 13.08.2014 року суд дійшов висновку, що після набрання рішенням господарського суду Львівської області від 18.06.2013 року у справі №914/1408/13 законної сили і видачі 05.07.2013 року на його виконання наказу про стягнення заборгованості, стягувачем (тобто, Банком) було списано з депозитного рахунку майнового поручителя в рахунок погашення заборгованості боржника (відповідача) за процентами по генеральному кредитному договору №59 від 22.08.2007 р. кошти в сумі 80 748,82 грн. та по кредитному договору №67 від 28.05.2008р. кошти в сумі 245 213,75 грн.

Слід зазначити, що відповідач у справі (заявник) за умовами кредитних договорів №67 від 28.05.2008 р. та № 59 від 22.08.2007 р., укладених з Банком, виступав позичальником. Крім того, клопочучи про відстрочку виконання рішення, у заяві (вх.№3834/14 від 01.08.14р.) за результатами якої господарський суд Львівської області 13.08.2014 р. прийняв ухвалу, відповідач (заявник) як і у заяві (вх.№372/15 від 27.01.2015р.), яка розглядається судом станом на даний час, теж посилався на скрутне фінансове становище ТзОВ «ТІК ЛТД», у зв»язку із невиконанням своїх зобов»язань контрагентом заявника, Приватним акціонерним товариством «Київспецтранс», котре заборгувало заявнику значну суму коштів.

У заяві яка розглядається, заявник дублює обставини, які вже досліджувались господарським судом при розгляді заяви заявника вх.№3834/14 від 01.08.14р. і які судом враховані при вирішенні питання про надання відстрочки виконання судового рішення на шість місяців (ухвала по справі від 13.08.2014 р.); знову посилається заявник і на справу №5011-18/2576-2012 р., яка була у провадженні господарського суду м.Києва за позовом заявника до ПАТ «Київспецтранс», однак вже на результати перегляду рішення суду апеляційною інстанцією, а зокрема на те, що 23 грудня 2014 року була прийнята постанова Київського апеляційного господарського суду (витяг з реєстру судових рішень додається) по справі № 5011-18/2576-2012, яка тільки частково задовольнила вимоги заявника, хоча Господарський суд м. Києва позовні вимоги ТзОВ "ТІК ЛТД" задовольнив повністю. У цій постанові Київський апеляційний господарський суд не задовольнив вимог заявника щодо повернення майна, що належить ТзОВ "ТІК ЛТД", з незаконного володіння ПрАТ "Київспецтранс", та вимог щодо повернення доходів, незаконно отриманих ПрАТ "Київспецтранс" за період незаконного використання майна, що належить ТзОВ "ТІК ЛТД"; станом на 27 січня 2015 року термін незаконного використання майна ТзОВ "ТІК ЛТД" становить 44 місяці, у зв'язку з чим ТзОВ "ТІК ЛТД" звернулося з касаційною скаргою в Вищий господарський суд України.

Відтак, у зв'язку із значною сумою стягуваних коштів у справі №5011-18/2576-2012 р., відсутністю необхідних коштів на рахунках ТзОВ "ТІК ЛТД", які заявник вважає винятковими обставинами, а також посилаючись на те, що негайне виконання рішення Господарського суду Львівської області від 18.06.2013 року по справі № 914/1408/13 призведе до накладення арешту на майно підприємства заявника та припинення господарської діяльності підприємства, заявник у заяві просить відстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2013 року у справі №914/1408/13 на один рік, а саме до 13 лютого 2015 року.

Дослідивши матеріали заяви та наявні у справі матеріали, заслухавши пояснення представника заявника та оцінивши докази в їх сукупності судом зазначається наступне.

Обов'язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства (пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України).

За приписом частин другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Статтею 115 ГПК України передбачено, що рішення, ухвали, постанови, господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Судове рішення містить остаточний висновок відносно прав і обов"язків сторін, приписує їм певну поведінку на майбутнє. Окрім того, судове рішення являє собою імперативне веління, яке адресується не тільки учасникам процесу, а й органам державної влади, до сфери компетенції яких входить виконання в примусовому порядку судового рішення.

Згідно ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як наголошено у п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо .

Отже, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансований стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу відстрочки чи розстрочки виконання судового рішення. Однак законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з наявністю об'єктивних, непереборних, іншими словами - виключних (виняткових) обставин, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Наведені відповідачем підстави для відстрочки виконання судового рішення, зокрема, тяжке фінансове становище, перебування на розгляді у касаційній інстанції касаційної скарги заявника на судове рішення у іншій справі, не є тими виключними (в розумінні ст.121 ГПК України) обставинами, які давали б підстави для чергової відстрочки виконання судового рішення. Тим більше, що заявник посилається на одні і ті ж обставини у кожному (черговому) клопотанні про відстрочку виконання рішення.

Суд вважає, що: 1) важке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось виключних (виняткових) обставин.

Згідно ч.1 ст.42 та ч.2 і ст.218 Господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов»язань.

2) обов»язок виконання рішення суду (вжиття реальних заходів) покладається на відповідача (боржника) і аж ніяк не на суд, який прийняв рішення у справі.

3) вжиття реальних заходів для виконання судового рішення ( а це в силу Закону є обов»язковим) не полягає у черговому зверненні боржника до господарського суду, який прийняв рішення, із заявою про відстрочку виконання рішення.

Крім того, самі по собі фінансові труднощі заявника не свідчать про те, що особа (боржник) не може виконати рішення суду, оскільки відсутність у боржника грошових коштів не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", способів виконання рішення суду.

Відповідно до статті 96 Цивільного кодексу України, юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Суд також враховує, що твердження заявника про наявність виняткових обставин (відсутність коштів, важкий фінансовий стан) є голослівними, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами в порудку, передбаченому ст.ст.33-34 ГПК України.

Судом береться до уваги і те, що у заяві заявник не наводить доводів стосовно того, що відстрочка виконання рішення суду ще на один рік (до 13.02.2016р. ) , чи бодай на менший строк ніж просить заявник, сприятиме погашенню заборгованості за рішенням суду, а посилання заявника на накладення арешту органами виконання рішення на майно,що ймовірно призведе до припинення господарської діяльності заявника не є тими наявними станом на час звернення заявника із заявою до суду обставинами, а припущеннями останнього.

Заявник не доводить суду й того (взагалі заява не містить посилання), що у майбутньому сума заборгованості, яка існує у заявника перед Банком, достовірно буде зменшена за рахунок отриманих заявником доходів, у тому числі й за результатами стягнення коштів на його користь, які присуджені судовим рішенням у справі , де відповідачем виступає ПАТ «Київспецтранс» і що такі кошти реально поступлять заявнику на рахунок у період строку, на який він просить відстрочити виконання судового рішення та будуть спрямовані на погашення заборгованості перед Банком за рішенням суду у даній справі, а не на погашення заборгованості заявника перед іншими кредиторами, тощо.

Крім того, суд, оглянувши матеріали справи, враховує період виникнення заборгованості заявника перед Банком, зважає що сума коштів на яку посилається заявник ( що вбачається з ухвали суду від 13.08.14р. у справі) погашено шляхом списання коштів Банком з депозитного рахунку майнового поручителя.

В силу статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що відстрочка виконання рішення суду є правом суду, яке реалізується за його внутрішнім переконанням , на підставі поданих заявником доказів.

З урахуванням викладеного вище суд відзначає, що викладені в заяві доводи відповідача не є підтвердженням наявності виняткових обставин, які б слугували достатньою підставою для відстрочки виконання судового рішення.

Слід також зауважити, що кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому.

Суд вбачає також за доцільне зауважити, що ухвалою суду від 13.08.2014р. відстрочено виконання рішення господарського суду Львівської області від 18.06.2014р. на шість місяців, а саме до 13.02.2015р. і дана ухвала не оскаржена і набрала законної сили. Відтак, звернення ТзОВ "ТІК ЛТД" із заявою 27.01.2015 року про відстрочку виконання рішення суд вважає передчасним, оскільки, як станом на момент звернення так і станом на день розгляду даної заяви, виконання рішення господарського суду Львівській 18.06.2013р. відстрочено по 13.02.2015р. На такі обставини суд вказував в ухвалі від 15.12.2014 року у даній справі.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд прийшов до висновку в задоволенні заяви ТзОВ "ТІК ЛТД" (вх.№372/15 від 27.01.2015р.) про відстрочку виконання рішення від 18.06.2013 року у справі №914/1408/13 на 1 (один) рік до 13 лютого 2016 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 86, 121 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ТзОВ "ТІК ЛТД" (вх.№372/15 від 27.01.2015р.) про відстрочку виконання рішення від 18.06.2013 року у справі №914/1408/13 на 1 (один) рік до 13 лютого 2016 року - відмовити.

Суддя Кітаєва С.Б.