ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 911/2522/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Корсак В.А.

судді: Данилова М.В., Данилова Т.Б. (доповідач)

розглянувши матеріали касаційної скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "Нова Україна"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 27.11.2014р.
у справі господарського суду№911/2522/14 Київської області
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Україна"
до1) Головного управління Держземагентства в Київській області 2) Яготинської районної державної адміністрації Київської області
про за участю представників сторін: позивача - відповідача 1- відповідача 2- оскарження бездіяльності та визнання укладеною додаткової угоди не з'явився не з'явився не з'явився
В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" звернулось до господарського суду Київської області з позовною заявою до Головного управління Держземагентства в Київській області та Яготинської районної державної адміністрації Київської області про визнання незаконними відмови та наявного зволікання відповідача-1 в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі та визнання укладеною додаткової угоди в редакції позивача.

Позовні вимоги були вмотивовані тим, що правовідносини оренди, встановлені Договором оренди від 22.05.2012р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" та Яготинською районною державною адміністрацією, не припинялись, починаючи з моменту його укладення та реєстрації і орендар продовжує фактичне користування земельною ділянкою, що з врахуванням його переважного права на укладення Договору оренди на новий строк, є підставою для визнання укладеною Додаткової угоди про оренду земельної ділянки ще на 1 рік відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Рішенням господарського суду Київської області від 09.09.2014р. (суддя Карпечкін Т.П.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014р. (судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І., Отрюх Б.В.) у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані рішення і постанову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права при винесенні рішення і постанови та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 22.05.2012р. між Яготинською РДА (орендодавець) та ТОВ "Нова Україна" (орендар) було укладено договір оренди землі кадастровий номер: 325582100:01:004:0067 (далі, Договір), відповідно до якого, згідно розпоряджень Яготинської РДА від 02.08.2011р. №518 та 18.06.2012р. №169, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове, платне користування земельну ділянку №1 площею 43 0042 га, в т.ч.пасовища - 43 0042 га, за рахунок земель державної власності (земель запасу та резервного фонду) за межами населеного пункту в адміністративних межах Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області (землі сільськогосподарського призначення).

Пунктом 8 Договору сторони погодили, що договір укладено на 1 рік. Після закінчення терміну дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір зареєстровано в книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі Яготинського району Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.11.2012р. за № 01833.

Згідно із п.36 Договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв'язується у судовому порядку.

Пунктом 37 Договору визначено, що дія договору припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Розглядаючи справу по суті, судами встановлено, що 26.04.2013р. позивач звернувся до ГУ Держземагенства у Київській області (як до правонаступника Яготинської РДА у сфері питань оренди земель) з клопотанням №36 про поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, відповідно до якого позивач просив поновити 23 договори оренди, які вказані у зазначеному клопотанні, в тому числі й договір від 22.05.2012р., при необхідності - з внесенням відповідних змін до договорів шляхом підписання додаткових угод або з укладенням договорів у новій редакції. У якості додатку до клопотання позивачем було додано копії договорів на 115 аркушах.

Листом №07-03/8523 від 21.05.2013р. ГУ Держземагенства у Київській області позивача було повідомлено про те, що в поданих останнім копіях договорів оренди земельних ділянок відсутні підпис та відбиток печатки особи, яка провела державну реєстрацію земельних ділянок, а розгляд питання стосовно надання дозволу на поновлення договору оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у відповідності до ч.3 ст.33 Закону України "Про оренду землі", буде можливий після надання позивачем проектів додаткових угод на поновлення договорів оренди.

01.11.2013р. позивачем було надіслано відповідачу-1 повторне клопотання про поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності №172 із долученням 23-х додаткових угод на 207 аркушах. Зазначений лист був отриманий ГУ Держземагенства у Київській області 04.11.2013р. за вх. № 08-4-24-83.

Листом №08-03/10092 від 08.11.2013р. ГУ Держземагенства у Київській області повідомило позивача, що питання позивача щодо укладання договорів оренди на новий строк можливо вирішити частково - лише на земельні ділянки, на яких знаходяться об'єкти нерухомого майна, при наданні документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно позивача.

Посилаючись на те, що сторони не дійшли згоди щодо продовження строку дії договору, а приписами ст.33 Закону України "Про оренду землі" закріплено переважне право позивача, як орендаря, перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), позивач просив суд визнати укладеною додаткову угоду до Договору оренди землі кадастровий номер: :01:004:0067 від 22.05.2012р., в редакції позивача, з підстав ч.ч.4, 6, 7 ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди дійшли висновку про те, що відповідачами не порушені права та законні інтереси позивача, тоді як самим позивачем не дотримано процедури пролонгації договору оренди, яка встановлена ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Розглядаючи справу по суті, суди виходили з того, що відповідно до ч.1 ст.173 та ч.1 ст.283 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст.ст.13, 30 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Частинами 1-9 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Пунктом 8 Договору від 22.05.2012р. сторони погодили, що останній укладений на 1 рік. Після закінчення терміну дії договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 180 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Враховуючи те, що спірний договір зареєстровано в книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі Яготинського району Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.11.2012р. за №01833, суди дійшли до висновку, що Договір набрав чинності з 01.11.2012р., оскільки в силу вимог статті 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакцій, чинній на момент укладення договору), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Отже, положеннями спірного Договору та нормами чинного законодавства України передбачена можливість зміни (поновлення) умов договору оренди землі шляхом письмового повідомлення орендарем (позивачем) орендодавця (відповідача-1) про намір продовжити його дію не пізніше ніж за 180 днів, але в будь-якому випадку не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії договору, тобто до 01.10.2013р., з доданням проекту відповідної додаткової угоди.

Відповідно до п.2.17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" господарським судам у вирішенні відповідних спорів необхідно з'ясовувати, зокрема, чи повідомляв орендар орендодавця у встановленому порядку про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк та чи заперечував орендодавець у строк, визначений законом, проти поновлення договору.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що зі змісту клопотання позивача про поновлення договорів оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності №36 від 26.04.2013р. вбачається, що до нього не додано проектів додаткових угод до договорів оренди землі, які є предметом зазначеного клопотання, в тому числі спірного договору. Вказане свідчить про невідповідність такого клопотання вимогам ч.3 ст.33 Закону України "Про оренду землі". Про зазначене відповідач-1 також вказував у листі №07-03/8523 від 21.05.2013р., надісланому за результатами розгляду клопотання.

Щодо повторного клопотання позивача про поновлення договорів оренди земельних ділянок №172 із долученням 23-х додаткових угод на 207 аркушах, то судами встановлено, що воно було надіслано відповідачу-1 лише 01.11.2013р. та отримане останнім 04.11.2013р. за вх. №08-4-24-83, тобто після спливу встановлених як пунктом 8 Договору, так і ч.2 ст.33 Закону України "Про оренду землі" строків на звернення із зазначеним клопотанням.

Посилання скаржника в касаційній скарзі на факт продовження користування ним земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і відсутність заперечень відповідача-1 у поновленні спірного Договору оренди, в силу положень ч.7 ст.33 Закону України "Про оренду землі", є підставою вважати, що договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, були предметом розгляду судів попередніх інстанцій та відхилені ними, оскільки наведені нормативні приписи слід тлумачити у сукупності з положеннями усієї статті, в тому числі її імперативних приписів щодо порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, які позивачем дотримані не були.

Отже, беручи до уваги наведені законодавчі та договірні положення, а також враховуючи порушення позивачем при реалізації свого переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк встановленого ст.33 Закону України "Про оренду землі" порядку поновлення договору оренди землі, суди дійшли до висновку, що вимога позивача до відповідача-1 про визнання укладеною додаткової угоди до Договору від 22.05.2012р., в редакції позивача, є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Стосовно вимог позивача про визнання незаконними відмови та наявного зволікання відповідача-1 в укладенні додаткової угоди до спірного Договору, то суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно ч.9 ст.33 Закону України "Про оренду землі" відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Згідно із ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів, а також зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондує з положеннями статті 20 Господарського кодексу України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення його прав і законних інтересів.

При цьому, як вимога про визнання відмови незаконною, так і вимога про визнання незаконним наявного зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі є вимогами про встановлення юридичних фактів, які можуть встановлюватися лише як елементи оцінки фактичних обставин справи при розгляді господарськими судами спору про захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. зазначено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові.

Таким чином, виходячи з наведених законодавчих положень, а також враховуючи той факт, що вимоги позивача про визнання незаконними відмови та наявного зволікання відповідача-1 в укладенні додаткової угоди до спірного договору з підстав ч.9 ст.33 вказаного Закону України не відповідають встановленим діючим законодавством України способам захисту порушених прав, суди дійшли до висновку про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Статтею 1117 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Україна", оскільки доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі, а судами попередніх інстанцій було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення і постанову з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити їх без змін.

Судові витрати, сплачені касатором до бюджету під час подання касаційної скарги, у зв'язку з відмовою в задоволенні касаційної скарги на підставі ст.49 ГПК України залишаються на касаторі.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.11.2014р. у справі №911/2522/14 господарського суду Київської області залишити без змін.

Головуючий суддя В. Корсак

Судді М. Данилова

Т. Данилова