РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015Справа №910/1020/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріасистемс»

про стягнення 17 508,53 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Міркула І.С. (представник за довіреністю від 14.12.2014р.);

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріасистемс» (надалі також - відповідач) суми основного у розмірі 13 440,00 грн., пені у розмірі 1 390,76 грн., інфляційних нарахувань у розмірі 2 376,20 грн. та 3% річних у розмірі 301,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за Договором про надання послуг №21-05-2012/WiFi від 21.05.2012р., зокрема, не здійснює оплату наданих позивачем послуг у встановлені Договором строки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2015р. суддею Морозовим С.М. порушено провадження у справі №910/1020/15-г та призначено її до розгляду на 10.02.2015р.

В судовому засіданні 10.02.2015р. у зв'язку з неявкою представника відповідача, розгляд справи було відкладено до 17.02.2015р.

В судове засідання 17.02.2015р. представник відповідача не з'явився повторно, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Відзиву на позовну заяву відповідачем до матеріалів справи не надано.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників прокурора та позивача-1 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матерілах справи доказів, необхідних для такого всебічного, повного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 17 лютого 2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21 травня 2012 року між позивачем (підприємство за Договором) та відповідачем (оператор за Договором) було укладено Договір про надання послуг №21-05-2012/WiFi (надалі - Договір), відповідно до п. 2.1. якого, з метою забезпечення надання телекомунікаційних послуг із використанням в якості «останньої милі» мереж бездротового доступу на основі технології Wi-Fi на території об'єкту позивач надає можливість підключення програмно-апаратного забезпечення оператора до власної мережі бездротового доступу Інтернет (Wi-Fi), а відповідач забезпечує надання доступу споживачам до мережі Інтернет на території об'єкту.

Відповідач щомісячно здійснює оплату винагороди позивачу згідно Додатку №1 до Договору. (п. 4.1. Договору).

До 10-го числа місяця, наступного за звітним, відповідач надає позивачу звіт про надання послуг на території об'єкту (Додаток №2). На підставі звіту до 15-го числа місяця, наступного за звітним, позивач складає рахунок-фактуру на оплату винагороди і Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг). (п. 4.2. Договору).

Згідно з п. 4.4. Договору відповідач сплачує рахунок-фактуру до двадцять п'ятого числа місяця, наступного за звітним.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 21.05.2013р. (п. 8.1. Договору).

Згідно з п. 8.3. Договору, закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Додатком №1 до Договору сторони встановили, що розмір винагороди позивача від платежів, отриманих відповідачем від рекламодавців становить 30%.

Додатковою угодою №1 від 28.02.2014р. до Договору сторони погодили, що Договір з 01.03.2014р. вважається достроково розірваним.

Як встановлюється матеріалами справи, позивачем на виконання вимог Договору було надано відповідачу послуги на суму в розмірі 13 440,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2014р. на вказану суму.

Відповідачем було прийнято надані позивачем послуги, про що свідчить підпис уповноваженої особи на зазначеному Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.02.2014р. та відбиток печатки відповідача.

Як підтверджується матеріалами справи, відповідач не оплатив надані позивачем згідно Договору послуги.

У зв'язку з непроведенням відповідачем розрахунку згідно умов та строків Договору, позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.ст. 11, 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто. (ч. 1 ст. 902 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та відповідно до ст. 629 ЦК України договір, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, відповідно до умов п. 4.4. Договору, прострочення оплати послуг, наданих позивачем, у відповідача виникло з 26 числа місяця, наступного за звітним, а отже з 25.03.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були порушені договірні зобов'язання в частині оплати вартості послуг за умовами Договором, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 13 440,00 грн.

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №М-1.1-14-655 від 16.09.2014р. про погашення останнім заборгованості, що утворилась.

Відповідач ніяким чином не відреагував на зазначену претензію позивача.

Як підтверджується матеріалами справи, строк виконання відповідачем свого обов'язку з оплати вартості наданих позивачем послуг настав і останнім не виконаний.

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

З огляду на викладене, позовні вимоги в справі №910/1020/15-г в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 13 440,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 1 390,76 грн.

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 8.8. Договору у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі сплати за послуги згідно Договору більш ніж на 10 календарних днів, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми прострочення платежів за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє відповідача від відповідальності перед позивачем щодо виконання умов Договору.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми пені, судом визнано його обґрунтованим, а тому, за порушення відповідачем зобов'язання за Договором щодо вчасної оплати вартості послуг, підлягає стягненню сума пені в розмірі 1 390,76 грн., а заявлена позивачем відповідна позовна вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 301,57 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 376,20 грн.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. №23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997р. №62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012р. №52/30).

Перевіривши розрахунок суми інфляційних втрат судом встановлено, що здійснений він у відповідності до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012, а тому є обґрунтованим, як і розрахунок суми 3% річних, наведений в позовних матеріалах, а тому, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в справі №910/1020/15-г про стягнення з відповідача суми 3% річних в розмірі 301,57 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 2 376,20 грн., підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/1020/15-г підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 13 440,00 грн., суми пені в розмірі 1 390,76 грн., суми 3% річних в розмірі 301,57 грн. та суми інфляційних втрат в розмірі 2 376,20 грн.

Судовій збір позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», Цивільного кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріасистемс» (, адреса: 04073, м. Київ, проспект Московський, 9-В) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер-Авіа» (, адреса: 03036, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 79) основний борг в розмірі 13 440,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста сорок гривень 00 копійок), пеню в розмірі 1 390,76 грн. (одна тисяча триста дев'яносто гривень 76 копійок), 3% річних в розмірі 301,57 грн. (триста одна гривна 57 копійок), інфляційні втрати в розмірі 2 376,20 грн. (дві тисячі триста сімдесят шість гривень 20 копійок) та судовий збір в розмірі 1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім гривень 00 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.02.2015р.

Суддя С.М. Морозов