ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"17" лютого 2015 р. Справа № 911/5627/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Драйвер ЛТД», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс», м. Сквира

про стягнення 15955,15 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Шульга О.В., уповноважена, довіреність від 03.06.2014р.;

СУТЬ СПОРУ:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Драйвер ЛТД», м. Київ звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 26.12.2014р. № 364/1 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс», м. Сквира, в якому просив стягнути з відповідача 15955,15 грн. заборгованості за договором субпідряду від 13.08.2010р. № 33-А, в тому числі: 11937.00 грн. гарантійної суми, 1055,68 грн. процентів річних та 2962,47 грн. інфляційних втрат, а також покласти на відповідача судовий збір та витрати на послуги адвоката.

Позов обґрунтований тим, що відповідачем на замовлення позивача було виконано підрядні роботи згідно договору субпідряду від 13.08.2010р. № 33-А. Умовами додаткової угоди № 1-к до даного договору сторони домовились, що якість виконаних робіт забезпечується грошовою сумою в розмірі 10% договірної ціни (гарантійна сума), яка визначається окремо для кожного етапу робіт і підлягає сплаті відповідачем позивачу після спливу одного року з моменту підписання сторонами відповідного Акту приймання-передачі виконаних робіт, в разі, якщо відповідачем не виявлено в роботах будь-яких недоліків. Залишок несплаченої гарантійної суми на момент звернення позивача з позовом становить 11937,00 грн. У зв'язку із простроченням відповідача обов'язку зі сплати відповідачу даної гарантійної суми, позивач просить суд стягнути борг з врахуванням процентів річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Ухвалою від 31.12.2014р. порушено провадження у справі №911/5627/14 та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні 20.01.2015р. судом у відповідності до частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 03.02.2015р. у зв'язку із необхідністю вивчення додатково поданих документів та наданням часу сторонам врегулювати спір, про що представникам сторін було оголошено особисто під розпис.

27.01.2015р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позивач в порядку ст. 22 ГПК України просив суд стягнути з відповідача 15885,17 грн. заборгованості, в тому числі 11937,00 грн. основного боргу, 3% річних в сумі 1053,72 грн. та інфляційні втрати в сумі 2894,45 грн.

Розглянувши подану позивачем заяву від 27.01.2015р., суд встановив таке.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 27.01.2015р. товариства з обмеженою відповідальністю «Дайвер ЛТД» про уточнення позовних вимог, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а лише зменшує суму позову в частині процентів річних та інфляційних втрат у зв'язку з виправленням помилок в розрахунку. За таких обставин суд в порядку ст. 22 ГПК України в судовому засіданні оголосив про прийняття зазначеної заяви до розгляду.

Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву від 02.02.2015р. № 02/02-15, в якій в порядку ст. 267 ЦК України заявив про застосування у справі позовної давності стосовно вимог про стягнення гарантійної суми за додатковою угодою №1 до Договору субпідряду, оскільки на твердження позивача, строк позовної давності сплив 14.11.2014р., а позивач звернувся до суду в грудні 2014р.

В судовому засіданні 03.02.2015р. судом повторно оголошено перерву до 17.02.2015р. у зв'язку з необхідністю перевірити розрахунок позовних вимог з врахуванням заяви відповідача до застосування у справі позовної давності, про що представникам сторін було повідомлено особисто під розпис.

Представник позивача в судове засідання 17.02.2015р. не з'явився, хоча про день, час та місце проведення судового засідання був повідомлений судом особисто під розпис.

Відповідно до пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами, яких достатньо для розгляду спору.

Розглянувши позов товариства обмеженою відповідальністю «Драйвер ЛТД», м. Київ (далі по тексту - ТОВ «Дайвер») до товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс», м. Сквира Київської області (далі по тексту - ТОВ «Сітістейтсервіс»), вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 13.08.2010р. між ТОВ «Сітістейтсервіс» (підрядник) та ТОВ «Дайвер» (субпідрядник) договір субпідряду № 33-А (далі по тексту - Договір), згідно якого субпідрядник зобов'язався виконати будівельні роботи, пов'язані з влаштуванням тонкошарового полімерного покриття в багатоквартирному житловому будинку, а підрядник зобов'язався прийняти та оплатити роботи. Згідно умов Договору:

- Сторони укладають Додаткову угоду на виконання окремого етапу (частини робіт), в якій визначають конкретний склад та обсяг робіт відповідного етапу, їхню договірну ціну, гарантійний строк та інші умови. Договірна ціна робіт визначається окремо для кожного етапу робіт на підставі розрахунків договірної ціни та локального кошторису, які є додатками до відповідної додаткової угоди на виконання етапу робіт (пункти 5.1.1, 5.1.2, 3.1 Договору);

- авансовий платіж носить цільовий характер і може використовуватися лише для закупівлі будівельних матеріалів та виробів, що були погоджені при підписанні специфікації (пункт 5.3.2 Договору);

- приймання-передача виконаних робіт оформлюється щомісячно актами приймання виконаних підрядних робіт КБ-2в та довідками про вартість виконаних підрядних робіт КБ-3, які складаються субпідрядником і подаються на підпис підряднику до 25 числа кожного місяця. Підрядник протягом 5 календарних днів перевіряє обсяг, зміст і вартість виконаних робіт, підписує акти, скріплює печаткою та один примірник повертає субпідряднику, або надає мотивовані зауваження (пункти 5.10.1, 5.10.2 Договору);

- оплата проводиться щомісячно протягом 5 банківських днів з моменту підписання акту КБ-2в, довідки КБ-3. Остаточний розрахунок за етап здійснюється підрядником протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту КБ-2в, довідки КБ-3 та виконавчої документації, що свідчить про повне виконання етапу робіт (пункти 5.10.1, 5.14.1 Договору).

Додатковою угодою №1-к від 01.10.2010р. до договору субпідряду (пункт 11.4 Додаткової угоди) сторони погодили, що якість результату виконаних робіт, змонтованих конструкцій та матеріалів забезпечується грошовою сумою 10% договірної ціни, яка визначається окремо для кожного етапу на підставі розрахунків договірної ціни та локального кошторису (гарантійна сума). Гарантійна сума надається шляхом здійснення підрядником оплати в обсязі 90% від суми договірної ціни, яка визначається окремо для кожного етапу на підставі розрахунків договірної ціни та локального кошторису, із притриманням 10% її розміру за кожною додатковою угодою на виконання етапу робіт. Підрядник сплачує гарантійну суму впродовж 5 банківських днів з дати спливу одного року з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання виконаних робіт, в разі якщо до моменту спливу вказаного строку підрядником не буде виявлено будь-яких недоліків (дефектів) в результаті виконаних робіт.

Відповідно до частини 2 ст. 317 ГК України, загальні умови договорів підряду визначаються відповідно до положень Цивільного кодексу України про договір підряду. Згідно до частини 2 ст. 319 ГК України підрядник має право за згодою замовника залучати до виконання договору як третіх осіб судпідрядників, на умовах, укладених з ними субпідрядних договорів, відповідаючи перед замовником за результати їх роботи. У цьому випадку підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

Згідно частин 1, 2 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 321 ГК України, частини 1 ст. 843 та частин 1, 2 ст. 844 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна в договорі підряду може бути визначена в кошторисі. Кошторис може бути приблизним або твердим. Кошторис вважається твердим, якщо договором не передбачено інше. Умовами пунктів 5.1.1, 5.1.2 Договору сторонами передбачено укладання Додаткової угоди на виконання окремого етапу (частини робіт), в якій сторони визначають конкретний склад та обсяг робіт відповідного етапу, їхню договірну ціну, гарантійний строк та інші умови. Договірна ціна робіт визначається окремо для кожного етапу робіт на підставі розрахунків договірної ціни та локального кошторису, які є додатками до відповідної додаткової угоди на виконання етапу робіт.

Так сторонами укладено Додаткову угоду №1 на виконання етапу робіт від 01.10.2010р., до якої сторонами було підписано договірну ціну (115282,86 грн.) та календарний графік виконання робіт.

12.10.2010р. відповідачем здійснено цільовий авансовий платіж на придбання позивачем матеріалів та виробів (пункт 5.3 Договору) в сумі 77115,48 грн. платіжним дорученням від 12.10.2010р. № 1262.

Сторонами не заперечується, що обумовлені Додатковою угодою №1 роботи позивачем (субпідрядником) виконано.

Згідно до частин 1, 2, 4 ст. 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, або етапу робіт, зобов'язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. Передання робіт і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Пунктом 99 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві" визначено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи.

Згідно частини 4 статті 882 Цивільного кодексу України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї з сторін від підписання акта, про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Сторонами підписано акти прийняття виконаних будівельних робіт за додатковою угодою №1, а саме Акт №1 від 24.11.2010р. на суму 53389,20 грн. та Акт №2 від 30.11.2010р. на суму 55069,20 грн., та відповідні ним довідки про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3.

Відповідачем позивачу оплачено роботи по додатковій угоді №1 платіжним дорученням від 03.12.2010р. № 1452 в сумі 25000,00 грн. (призначення платежу - «оплата за виконані роботи з улаштування полімерного покриття згідно договору № 33-А додаткова угода №1 від 01.10.2010р.).

Крім того, сторонами укладено додаткову угоду №2 на виконання етапу робіт від 22.10.2010р., до якої сторонами було підписано договірну ціну (115282,86 грн.) та календарний план виконання робіт.

Платіжним дорученням від 06.12.2010р. № 1453 відповідачем здійснено цільовий авансовий платіж в сумі 55000,00 грн. (призначення платежу - «передплата на матеріали для виконання робіт згідно договору № 33-А додаткова угода №2 від 22.10.2010р.»).

Сторонами не заперечується, що обумовлені Додатковою угодою №2 роботи позивачем (субпідрядником) виконано. Сторонами підписано акт прийняття виконаних будівельних робіт за додатковою угодою №2, а саме Акт №4 від 14.02.2011р. на суму 110688,17 грн., та відповідну довідку про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3.

Відповідачем позивачу оплачено роботи по додатковій угоді №2 платіжним дорученням від 13.04.2011р. № 2084 в сумі 55000,00 грн. (призначення платежу - «оплата за виконані роботи з улаштування полімерного покриття згідно договору № 33-А додаткова угода №2 від 22.10.2010р.»).

Крім того, сторонами укладено додаткову угоду №3 на виконання етапу робіт від 15.11.2010р., до якої сторонами було підписано договірну ціну (64905,91 грн.) та календарний графік виконання робіт.

Сторонами не заперечується, що обумовлені Додатковою угодою №3 роботи позивачем (субпідрядником) виконано. Сторонами підписано акт прийняття виконаних будівельних робіт за додатковою угодою №3, а саме Акт №3 від 28.12.2010р. на суму 64905,91 грн., та відповідну довідку про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3.

Відповідачем позивачу оплачено роботи по додатковій угоді №3 платіжним дорученням від 30.12.2010р. № 1589 в сумі 60000,00 грн. (призначення платежу - «оплата за виконані роботи з улаштування полімерного покриття згідно договору № 33-А додаткова угода №3 від 15.11.2010р.»).

Пунктом 11.4 Додаткової угоди №1-к від 01.10.2010р. сторони погодили, що якість результату виконаних робіт, змонтованих конструкцій та матеріалів забезпечується грошовою сумою 10% договірної ціни, яка визначається окремо для кожного етапу на підставі розрахунків договірної ціни та локального кошторису (гарантійна сума). Гарантійна сума надається шляхом здійснення підрядником оплати в обсязі 90% від суми договірної ціни, яка визначається окремо для кожного етапу на підставі розрахунків договірної ціни та локального кошторису, із притриманням 10% її розміру за кожною додатковою угодою на виконання етапу робіт. Підрядник сплачує гарантійну суму впродовж 5 банківських днів з дати спливу одного року з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання виконаних робіт, в разі якщо до моменту спливу вказаного строку підрядником не буде виявлено будь-яких недоліків (дефектів) в результаті виконаних робіт.

Позивач твердить, що оскільки річний строк від моменту підписання Актів прийняття виконаних робіт сплив, відповідач не пред'явив позивачу претензій щодо якості виконаних робіт, відповідно у відповідача виникло зобов'язання сплатити позивачу залишок вартості виконаних будівельних робіт (гарантійну суму) всього в розмірі 11937,00 грн., а саме в строк 1 рік + 5 банківських днів від дати підписання кожного з Актів №№ 1, 2, 3, 4.

Судом перевірено розрахунок позовних вимог виходячи з наступних положень договору та вимог чинного законодавства:

1. Строк оплати гарантійної суми сторонами визначено протягом п'яти банківських днів з дати спливу річного строку від кожного акту окремо, відповідно судом встановлено наступні належні строки виконання зобов'язань відповідача із сплати гарантійної суми:

по Акту №1 від 24.11.2010р. - з 25.11.2011 по 01.12.2011р. включно;

по Акту №2 від 30.11.2010р. - з 01.12.2011 по 07.12.2011р. включно;

по Акту №3 від 28.12.2010р. - з 29.12.2011р. по 05.01.2012р. включно;

по Акту №4 від 14.02.2011р. - 15.02.2012р. по 21.02.2012р. включно.

2. Платежі, здійснені відповідачем, мали цільовий характер із зазначенням конкретної додаткової угоди, на оплату робіт за якою вони призначені. Відповідно до пункту 3.8. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21.01.2004р. №22, та пункту 1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, отримувач коштів, якщо інше не передбачено договором, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. За таких обставин, якщо відповідачем здійснено оплату за додатковою угодою в сумі більшій, ніж складає 90% від суми договірної ціни, переплата не може бути зарахована в оплату за іншою додатковою угодою, а підлягає до зарахування в рахунок оплати гарантійної суми за даною додатковою угодою.

3. Згідно умов пункту 11.4 Додаткової угоди №1-к гарантійна сума (10% договірної ціни) визначається окремо для кожного етапу робіт, на підставі розрахунків договірної ціни та локального кошторису. Відповідно до ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 845 ЦК України, вимагати оплати роботи за ціною, яка по кожному етапу робіт зафіксована в Додаткових угодах та договірних цінах до них. Суд, приймаючи рішення, розглядає спір у справі в межах предмету позову на підставах, які визначає позивач на власний розсуд згідно частини 1 ст. 12, ст. 20 ЦК України. Позивач на ст. 845 ЦК України в позові не посилається, визначаючи зобов'язання позивача з оплати виконаних позивачем робіт виходячи з фактичної вартості робіт, зафіксованої в Актах КБ-2в та довідках про вартість виконаних будівельних робіт КБ-3, яка за Додатковими угодами №1 та №2 є меншою, ніж договірна ціна, погоджена сторонами.

За таких обставин, судом встановлено наступний розмір гарантійної суми, яка залишається несплаченою на день розгляду справи: по додатковій угоді №1 - 6342,92 грн.; по додатковій угоді №2 - 688,17 грн., по додатковій угоді №3 - 4905,91 грн., всього 11937,00 грн. Хронологія грошових зобов'язань відповідача із сплати даної гарантійної суми позивачу виглядає наступним чином:

ПідставаНалежить до сплатиКінцевий строк оплати
Додаткова угода №1Акт №1 від 24.10.2010836,00 грн.01.12.2011
Акт №2 від 30.11.20105506,92 грн.07.12.2011
Додаткова угода №3Акт №3 від 28.12.20104905,91 грн.05.01.2012
Додаткова угода №2Акт №4 від 14.02.2011688,17 грн.21.02.2012
Згідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Суд звертає увагу на те, що заявлена до стягнення гарантійна сума за правовим змістом не є гарантією або притриманням, а є частиною основного зобов'язання з оплати за виконані роботи, строк оплати якої сторонами визначено після спливу річного строку після підписання відповідного Акту приймання виконаних будівельних робіт, тобто до даної вимоги застосовується встановлений ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності в три роки.

Згідно до частини 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Зазначене кореспондується із загальною нормою ст. 253 ЦК України, відповідно до якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно до частини 1 ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

За таких обставин, перебіг строку позовної давності з вимог про стягнення з відповідача гарантійної суми по додатковій угоді №1 (за обома актами) сплив 08.12.2014р.

Згідно календарного штемпелю відділення ДППЗ «Укрпошта» на конверті, в якому надійшла позовна заява, позивач звернувся до суду з даним позовом 26.12.2014р.

Суд звертає увагу на те, що позивач звертався до господарського суду Київської області з даним позовом 17.12.2014р. Ухвалою від 19.12.2014р. у справі №911/5420/14 позов ТОВ «Драйвер» був повернутий без розгляду на підставі пунктів 2, 6 ст. 63 ГПК України. Згідно до ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач письмово заявив про застосування у справі позовної давності у запереченнях, поданих суду 03.02.2015р.

Оскільки відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача 6342,92 грн. гарантійної суми по Додатковій угоді №1 від 01.10.2010р. та нарахованих на вказану суму інфляційних втрат та 3% річних з мотивів спливу позовної давності.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу підлягає задоволенню частково в сумі 5594,08 грн.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

ПідставаНалежить до сплатиПеріод прострочення3% річних, грн.Інфляційні втрати, грн.
Додаткова угода №3Акт №3 від 28.12.20104905,91 грн.06.01.12 - 27.01.15450,811238,01
Додаткова угода №2Акт №4 від 14.02.2011688,17 грн.22.02.12 - 27.01.1560,58170,22
всього5594,08 грн. 511,391408,23
судом встановлено, що за заявлений позивачем період належні до стягнення з відповідача інфляційні втрати складають 1408,23 грн., проценти річних складають 511,39 грн.

Позивач просить суд включити до складу судових витрат 2000,00 грн. оплати послуг адвоката. На підтвердження зазначених витрат до позову додано договір від 14.11.2014р. №71 про надання адвокатських послуг, укладений між ТОВ «Дайвер» (замовник) та адвокатом Дем'янюком В.П., згідно якого адвокат зобов'язався здійснювати підготовку матеріалів та представляти інтереси ТОВ «Драйвер» по справі до ТОВ «Сітістейтсервіс» про стягнення грошових коштів, а замовник зобов'язався надати всі необхідні документи та оплатити вартість послуг в сумі 2000,00 грн. Крім того, суду поданий оригінал платіжного доручення від 15.01.2015р. №15, яким позивач сплатив адвокату Дем'янюку В.П.. обумовлену суму 2000,00 грн., а також копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1196/10 та копія витягу з Єдиного реєстру адвокатів України АІ № 000868.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 6.3 Постанови ВГСУ від 21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України» витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.10.2002р. у справі №30/63.

За таких обставин вимога позивача про віднесення до судових витрат оплату послуг адвоката в сумі 2000,00 грн., яка підтверджується належними фінансовими документами, підлягає задоволенню.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю «Драйвер ЛТД» частково, приймає рішення про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Драйвер ЛТД» заборгованості в сумі 7513,70 грн., в тому числі 5594,08 грн. основного боргу, 1408,23 грн. інфляційних втрат, 511,39 грн. процентів річних. У зв'язку із частковим задоволенням позову, судові витрати, в тому числі по сплаті судового збору та витрати на оплату послуг адвоката суд, відповідно до ст. 49 ЦК України, покладає на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 2, 22, 32-34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Драйвер ЛТД» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс» (09000, Київська обл., Сквирський район, м. Сквира, вул. Київська, буд. 36, офіс 1, )

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Драйвер ЛТД» (02090, м. Київ, вул. Сергієнка, буд. 2/3, )

5594,08 грн. (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто чотири гривні вісім копійок) основного боргу;

511,39 грн. (п'ятсот одинадцять гривень тридцять девять копійок) 3% річних.

1408,23 грн. (одну тисячу чотириста вісім гривень двадцять три копійки) інфляційних втрат.

864,17 грн. (вісімсот шістдесят чотири гривні сімнадцять копійок) судового збору,

946,00 грн. (дев'ятсот сорок шість гривень нуль копійок) витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 25.02.2015р.