РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015Справа №910/29819/14-г
За заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»

до Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія "Нова"

про відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 47 691,47 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники :

Від позивача не прибув

Від відповідача Глоба В.В. (дов. б/н від 31.12.2014)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Позивач звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 47 691.47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України в межах виплаченого відшкодування право зворотної вимоги до відповідальної за збитки особи, якою є відповідач як страховик цивільної відповідальності винної у ДТП особи. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов»язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов»язку здійснити регресну виплату.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.01.2015 порушено провадження у справі №910/29819/14-г та призначено до розгляду на 27.01.2015.

В судове засідання 27.01.2015 представники сторін не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду від 12.01.2015, а також повідомленнями про вручення поштового відправлення № 03 8, яке отримане уповноваженим представником позивача 15.01.2015 та №02 1, яке отримане уповноваженим представником відповідача 20.01.2015. Через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. яке було задоволено, розгляд справи із-за неявки сторін відкладено на 17.02.2015.

В судове засідання 17.02.2015 представники позивача не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду від 27.01.2015, від них через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, яке судом задоволено.

Представник відповідача в судове засідання 17.02.2015 прибув. дав пояснення по справі, позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні у зв»язку з тим, що позивачем виплачено страхове відшкодування не вигодонабувачу, а страхувальнику.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції " у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач та позивач були належним чином повідомлені, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал- страхування» (надалі- позивач) та фізичною особою Герасько А.В. (надалі- страхувальник) 25.12.2013 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3648/13-Т/Зп 115 (далі - Договір страхування), згідно з яким позивач прийняв на себе обов'язок відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу- автомобіля «Хюндай» реєстраційний номер АР 9429 СН (надалі - застрахований автомобіль).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним транспортним засобом на випадок настання подій, перелік яких наведено у Договорі, а саме до страхових випадків відноситься: дорожньо-транспортні пригоди; незаконне заволодіння; протиправні дії третіх осіб; інші випадкові події (пожежа, вибух або самозаймання транспортного засобу, стихійне лихо чи природні явища і т.п.).

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

16.02.2014 в м. Києві на вул. Старонаводицькій мала місце дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), у якій громадянка Бєлова О.О., керуючи транспортним засобом-автомобілем «Тойота» реєстраційний номер АА 2095 ІМ порушила Правила дорожнього руху України, внаслідок чого вчинила зіткнення з застрахованим позивачем автомобілем «Хюндай» реєстраційний номер АР 9429 СН , що призвело до механічних пошкоджень останнього.

Із довідки ВДАІ України №9351592 про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що транспортний засіб - автомобіль автомобілем «Тойота» реєстраційний номер АА 2095 ІМ , яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення майнової шкоди автомобілю «Хюндай» реєстраційний номер АР 9429 СН , знаходився під керуванням громадянки Бєлової О.О.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 24.03.2014 (справа № 757/5117/14-п) Бєлову Ольгу Олександрівну за вчинення вказаного ДТП було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА, та притягнуто її до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Тобто, за укладеним договором одна сторона за договором зобов'язалася за винагороду (страховий внесок), котра сплачується іншою стороною, відшкодувати їй збитки, завдані застрахованому транспортному засобові в результаті настання визначеного договором страхового випадку.

Після вказаної ДТП страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодуванні та надав всі необхідні документи.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №113/14 від 24.02.2014, рахунку-фактури ТОВ «Автоберег» № АБ-0001265 від 20.02.2014, страхового акту №3648/13-Т/Зп 115-1 від 25.02.2014, ремонтної калькуляції і у відповідності розрахунку суми страхового відшкодування позивачем на виконання умов Договору страхування виплачено на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 42791,47 грн. що підтверджується платіжними дорученнями №3956 від 27.02.2014 (в матеріалах справи). Решту коштів у сумі 5400,00 грн. позивачем було зараховано потерпілій особі в рахунок сплати чергових страхових платежів по договору.

Таким чином, до позивача, на думку останнього, перейшло в межах вказаної суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вина Бєлової О.О. встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації нею автомобіля «Тойота» реєстраційний номер АА 2095 ІМ та завдання майнової шкоди автомобілю «Хюндай» реєстраційний номер АР 9429 СН , нею і відшкодовується, так як відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля «Тойота» реєстраційний номер АА 2095 ІМ , застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Нова» полісом АС №6755942, що підтверджується наданою суду довідкою МТСБУ( в матеріалах справи) та довідкою ВДАІ України. Вказаним полісом передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50000,00 грн., франшиза- 500.00 грн..

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін , суд приходить до висновку про задоволення позову частково з огляду не таке:

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано шкоду у результаті її порушеного права має право на її відшкодування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної' пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При дослідженні наданих позивачем доказів на підтвердження вартості витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом пошкодженого автомобіля , з урахуванням зносу, судом було враховано, що відповідно до абзацу третього пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України та частини 17 статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. А згідно з абзацом другим частини 1 статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, документами, які підтверджують дійсний розмір витрат, пов'язаних з відновлювальним вказаного вище ремонтом автомобіля , є висновок автотоварознавчої експертизи №113/14 від 24.02.2014, рахунок-фактура ТОВ «Автоберег» № АБ-0001265 від 20.02.2014, страховий акт №3648/13-Т/Зп 115-1 від 25.02.2014, ремонтна калькуляція і платіжне доручення №3956 від 27.02.2014 (в матеріалах справи), якими підтверджується факт перерахування коштів на рахунок страхувальника. Зокрема, судом враховано, що наведені у вказаному розрахунку роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку із тими пошкодженнями, які зазначені у первинній довідці ВДАІ.

Представник відповідача надав суду відзив, з якого вбачається. що позивачем невірно розраховано суму страхового відшкодування у зв'язку з таким:

Згідно п. 27.22. Договору передбачено, що у разі, коли за результатами експертизи при настанні страхового випадку виявиться, що страхова сума на момент укладання цього Договору становить певну частину дійсної вартості ТЗ на момент укладання Договору, яку розрахував експерт ( тобто страхова менше дійсної вартості), страхове відшкодування виплачується в такій же частці від визначених по страховій події збитків (пропорційна система відповідальності).

Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору.

Страхова сума згідно Договору визначена в сумі 150 000 грн., тоді як згідно експертизи наданої позивачем ринкова вартість транспортного засобу експертом була визначена в сумі 185 492,49 грн.. Отже, позивач проігнорував вимоги свого Договору та розрахував страхове відшкодування з порушенням чинного законодавства.

Страхове відшкодування мало б бути розраховане наступним чином:

1) Транспортний засіб на момент ДТП був застрахований не повністю, а лише частково, було застраховано 80,87 % від реальної вартості ТЗ (пропорційна система відповідальності).

-185 492,49 (реальна вартість ТЗ) / 100 = 1854,92 (1 відсоток від вартості ТЗ)

- 150 000 ( страхова сума) /1854,92 = 80,86 % (частина ТЗ, яка була застрахована на момент ДТП).

2) У відповідності до п. 27.22 Договору страхування страхове відшкодування відшкодовується пропорційно частини застрахованого транспортного засобу (пропорційна система відповідальності)

48 941,47 (вартість ремонту ТЗ) * 80,87 % - 750 грн. (франшиза згідно Договору) = 38 824,07 грн. (сума страхового відшкодування, яке мало бути сплачене позивачем згідно вимог чинного законодавства).

З такими доводами відповідача суд погоджується, а тому позов задовольняє частково.

Відтак, реальний розмір витрат позивача, пов'язаних з відновлювальним ремонтом автомобіля автомобілем «Хюндай» реєстраційний номер АР 9429 СН (надалі - застрахований автомобіль) , склав( з урахуванням зносу) 38 824, 07 грн.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС №1133383 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування", статей 993, 1192 ЦК України, відповідач повинен відшкодувати позивачу шкоду в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000 грн.), виходячи із розміру реально завданих збитків в межах суми, що перейшла до позивача та за мінусом встановленої франшизи в сумі 500.00 грн, тобто у сумі 38324,07 грн.

Доводи відповідача про необхідність відмови в позові на тій підставі, що позивач виплатив страхове відшкодування не вигодонабувачу, а страхувальнику, суд до уваги не приймає у зв»язку з наступним:

Закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за вказаним договором, і Відповідачем не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Відповідачем не доведено суду всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, який закон зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та не доведено, що в даному випадку вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати позивачем суми страхового відшкодування на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, що мало своїм наслідком відновлення останнього. Тоді як відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за вказаним договором, і відповідачем не доведено протилежного.

З матеріалів справи слідує, що позивач з метою отримання коштів від відповідача 19.01.2014 року звернувся до останнього із заявою (вих. № /к) про виплату страхового відшкодування . Дана заява із доданими до неї документами, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь позивача, була отримана відповідачем , про що свідчить відмітка про отримання.

Враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) за полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути виплачена страховиком (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Проте, відповідач після отримання вищезазначеної заяви у встановлений пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк суми страхового відшкодування на користь позивача не виплатив.

Згідно зі статтею 33 ГПК України обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування вищевказаного розміру вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу.

Позивачем, як встановлено судом, на підтвердження своїх вимог надано експертний висновок, страховий акт, ремонтну калькуляцію та інші документи.

Відповідач же, не вчиняв під час розгляду справи, жодних процесуальних дій, спрямованих на перевірку вказаних обставин.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Тому, суд визнає за законні та обґрунтовані вимоги позивача, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства " Страхова компанія "Нова" (02660, м. Київ, Дніпровський район, вул. М.Раскової, будинок 11 ( м.Київ, вул.. Туполєва, буд.7-В), ідентифікаційний код 31241449) на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (03056, м. Київ , Святошинський район, вул. Борщагівська, буд. 154 , ідентифікаційний код 33908322) 38 324 (тридцять вісім тисяч триста двадцять чотири) грн..07 коп. а також 1 468 (одна тисяча чотириста шістдесят вісім) грн. 18 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

6. Копію рішення надіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л. Д.

Дата підписання повного тексту рішення: 23.02.2015.