ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року Справа № 904/7863/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),

суддів: Березкіної О.В., Герасименко І.М. (зміна складу судової колегії відбулася на підставі розпорядження секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 16.02.2015р.)

Секретар судового засідання Валяр М.Г.

Представники сторін не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року у справі №904/7863/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ АГРІНОЛ", м.Бердянск

до Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ", м. Дніпропетровськ

про стягнення 160 468,20 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року у справі №904/7863/14 (суддя Первушин Ю.Ю.) позов задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпроважмаш", м.Дніпропетровськ, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Агрінол", м.Бердянськ, основну заборгованість у розмірі 125 225, 14 грн., пеню у розмірі 11 531 грн. 30 коп., 3% річних у розмірі 3 582, 89 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 128, 87 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 209, 36 грн.

Не погодившись з рішенням господарського суду, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції змінити, позовні вимоги задовольнити частково, зменшити розмір штрафних санкцій. Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зауважує, зокрема, на те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано положення ст..77 ГПК України, а саме те, що господарський суд відкладає розгляд справи, зокрема, з причин неявки представників сторін, неподання витребуваних доказів, що було зазначено в клопотання відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду - без змін. Вважає, що дії відповідача свідчать про навмисне затягування розгляду справи, та заперечує щодо зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки відповідачем внаслідок невиконання взятих на себе зобов'язань позивачу були спричинені матеріальні збитки.

Сторони участь представників у судовому засіданні не забезпечили, від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його представника.

Враховуючи те, що наявні у справі докази дозволяють розглянути скаргу по суті, колегія суддів вважає за можливе задовольнити клопотання позивача та розглянути спір за відсутністю представників сторін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім Агрінол" (постачальник) та публічним акціонерним товариством "Дніпроважмаш" (покупець) укладено договір поставки №61/227.

Відповідно до п.1.1 вказаного договору, постачальник зобов'язався в порядку і терміни, встановлені цим договором, передати у власність покупцеві паливо - мастильні матеріали (в подальшому продукція) в певній кількості, відповідної якості і за цінами, визначеними у специфікаціях, а покупець зобов'язався прийняти продукцію і сплатити її на умовах договору.

Згідно п.1.2. договору кількість та асортимент продукції, що поставляється, вказується у специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору. Специфікації оформлюються на кожну партію продукції, що постачається.

Загальна сума цього договору визначається як наростаюча сума по всіх поставках, проведених протягом всього терміну дії цього договору (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 4.1. договору термін постачання: протягом 7 календарних днів після перерахування передплати або надання заявки. Датою постачання вважається дата, вказана на накладній (транспортній накладній) (п.4.3. договору).

Згідно до п. 3.1. договору, покупець розраховується за продукцію згідно умов, що вказуються в специфікаціях. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з банківського рахунку покупця (п. 3.2. договору).

Відповідно до п.11.1. договору договір набуває чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами погоджено поставку товару на загальну суму 295 599, 39 грн. у відповідності до специфікацій: № 1 від 07.08.2013 року на загальна суму 5 505, 00 грн. (а.с.31); № 2 від 02.09.2013 року на загальна суму 5 505, 00 грн. (а.с.34); №3 від 04.10.2013 року на загальна суму 7 080, 00 грн. (а.с.37); № 4 від 30.10.2013 року на загальна суму 30 633, 33 грн. (а.с.40); № 5 від 18.11.2013 року на загальна суму 32 930, 00 грн. (а.с. 45); № 6 від 25.11.2013 року на загальна суму 13 410, 00 грн.(а.с.48); № 7 від 28.11.2013 року на загальна суму 118 316, 66 грн. (а.с.51); № 9 від 05.05.2014 року на загальна суму 3 735, 00 грн. (а.с. 63); № 10 від 20.05.2014 року на загальна суму 3 735, 00 грн. (а.с. 66).

Позивачем здійснено поставку товару відповідачу за період з 09.08.2013 року по 20.05.2014 року на загальну суму 295 599, 39 грн. Вказане підтверджується видатковими накладними: №АТ - від 09.08.2013 року (а.с. 32); №АТ - від 06.09.2013 року (а.с. 35); №АТ - від 14.10.2013 року (а.с. 38); №АТ - від 01.11.2013 року (а.с. 41); №АТ - 1211047 від 12.11.2013 року (а.с. 43); №АТ - 2011001 від 20.11.2013 року (а.с. 46); №АТ - 2911010 від 29.11.2013 року (а.с. 49); №АТ - 0212022 від 02.12.2013 року (а.с. 52); №АТ - 0912029 від 09.12.2013 року (а.с. 54); №АТ - від 03.04.2014 року (а.с. 56); №АТ - від 09.04.2014 року (а.с. 58); №АТ - від 11.04.2014 року (а.с. 59); №АТ - від 11.04.2014 року (а.с. 61); №АТ - від 05.05.2014 року (а.с. 64); №АТ - від 20.05.2014 року (а.с. 67).

Відповідачем було здійснено часткову оплату за поставлений товар у розмірі 170374,25грн., тобто заборгованість відповідача перед позивачем становить 125 225, 14 грн. Вказане стало причиною звернення позивача до суду з позовом.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Як встановлено ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу положень ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.7.3. Договору за несвоєчасну сплату поставленої продукції покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченої в строк продукції за кожен день прострочення.

Статтею 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання, мало бути виконано.

Отже, судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги щодо стягнення суми заборгованості за поставлений товар - 125 225, 14грн., 3% річних у розмірі 3 582, 89 грн. та інфляційних у розмірі 20 128, 87 грн., а також господарський суд обґрунтовано дійшов правильних висновків щодо задоволення стягнення суми пені у розмірі 11 531 грн. 30 коп., тобто у межах позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач просить суд зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач посилається на норми ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України, зазначаючи, що скрутне фінансове становище в металургійній промисловості, спричинене кризою мирової та вітчизняної економіки, зробило неможливим своєчасне виконання умов договору. Також відповідач посилається на падіння обсягів виробництва, що призвело до зменшення розмірів заробітної плати та неможливість своєчасно сплачувати обов'язкові платежі до бюджету та інших державних фондів. Як зазначено відповідачем, заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування складає 9 042 686, 72 грн.

Відповідно до п.1 ст.233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступень виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч.3 ст.551 Цивільного Кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невеликий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Стаття 83 Господарського процесуального Кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру штрафу це право суду, а не його обов'язок, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Відповідно до статті 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 17.05.2011р. «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» встановлено, що відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції не надавалося клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, також не зазначено відповідачем обґрунтованої неможливості цього.

Відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження винятковості випадку для зменшення розміру штрафних санкцій, а також не було вжито жодних заходів щодо усунення порушення. За таких обставин, відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про зменшення штрафних санкцій.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано положення ст..77 ГПК України, а саме те, що господарський суд відкладає розгляд справи, зокрема, з причин неявки представників сторін, неподання витребуваних доказів, що було зазначено в клопотання відповідача, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача неодноразово подавилися клопотання про відкладення розгляду справи (07.11.2014р., 04.12.2014р.), у зв'язку з неможливістю подання витребуваних документів. Ухвалою місцевого суду від 08.12.2014р. справу було відкладено, втім представник відповідача на жодне засідання не з'явився, додаткових доказів не надав.

Відповідно до п.3.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., неподання або несвоєчасне подання стороною у справі, іншим учасником судового процесу доказів з неповажних причин, спрямоване на затягування судового процесу, має розцінюватися господарським судом як зловживання процесуальними правами.

У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами або, з огляду на обставини конкретної справи, залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Отже, дії відповідача свідчать про зловживання своїми процесуальними правами, затягування судового процесу, що порушує права інших учасників судового процесу, при цьому під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Відповідно до п.3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р., у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи неявку представника відповідача на жодне судове засідання суду першої інстанції, невиконання вимог ухвал господарського суду, а також з метою недопущення зловживання своїми процесуальними правами і вчинення дій по затягуванню судового процесу, судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано розглянуто справу за відсутністю представника відповідача.

На підставі зазначеного, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки доводи, викладені в ній не доведено та не підтверджено належним чином, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВАЖМАШ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 року у справі №904/7863/14 залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23.02.2015 року

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Герасименко

Суддя О.В. Березкіна