ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 904/4431/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Губенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. (доповідач), Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"
на постанову та на рішенняДніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2014
у справі№ 904/4431/14
Господарського судуДніпропетровської області
за позовомДержавного підприємства "Придніпровська залізниця"
доПублічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат"
простягнення 26822,28 грн.
за участю представників:

позивача: Шуба Я.С., дов. від 01.01.2015 № 33;

відповідача: повідомлений, але не з'явився;

Розпорядженням Секретаря першої судової палати Вищого господарського суду України від 20.01.2015 № 02-05/11 для розгляду касаційної скарги у справі № 904/4431/14, призначеної до перегляду в касаційному порядку на 21.01.2015, сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Губенко Н.М., судді - Барицька Т.Л., Гольцова Л.А.

В засіданні суду 21.01.2015 в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 04.02.2015.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 03.02.2015 №02-05/27 змінено склад колегії суддів, в провадженні якої знаходилась дана справа та сформовано наступний склад колегії суддів для розгляду даної справи: головуючий суддя - Губенко Н.М., судді: Барицька Т.Л. (доповідач), Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Придніпровська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 26822,28 грн., з яких 25659,12 грн. плата за користування вагонами і 1163,16 грн. збір за зберігання вантажу.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2014 у справі №904/4431/14 (суддя Бєлік В.Г.) позов задоволено повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Орєшкіна Е.В., судді - Прудніков В.В., Широбокова Л.П.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2014 у справі №904/4431/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх судових інстанцій, відповідач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення, просить прийняті у даній справі судові рішення залишити без змін.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем та відповідачем 06.11.2008 укладено договір №ПР/М-08-2/11-2476а/НЮдч (договір-1). Відповідно до п. 1 договору-1, експлуатується під'їзна колія, яка належить власнику (відповідачу), що примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці спареною стрілкою № 2/4 в парній горловині станції. Під'їзна колія обслуговується власним локомотивом. Межею під'їзної колії є знак "Межа під'їзної колії", який встановлено біля вхідного сигналу "Ч" станції Допоміжна власника колії на відстані 4 779 метрів від стрілки примикання.

Цей договір укладено терміном на п'ять років з 11.12.2008 до 10.12.2013 включно (п.21 договору-1).

28.11.2013 між ДП "Придніпровська залізниця" та ВАТ "Південний ГЗК" (в подальшому ПАТ "Південний ГЗК") укладено договір №ПР/М-13-2/11-131387/НЮдч/2013/у/ТО/1466 про експлуатацію залізничної під'їзної колії ВАТ "Південний ГЗК", яка примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці (договір-2), за умовами якого згідно із Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору експлуатується під'їзна колія, яка належить власнику (відповідачу), що примикає до станції Кривий Ріг Придніпровської залізниці спареною стрілкою №2/4 в парній горловині станції; під'їзна колія обслуговується власним локомотивом; межею під'їзної колії є знак "Межа під'їзної колії", який встановлено біля вхідного сигналу "Ч" станції Допоміжна власника колії на відстані 4779 метрів від стрілки примикання.

Договір укладається терміном на один рік з 11.12.2013 до 10.12.2014 включно (п. 20 договору-2).

Передача (здача) вагонів для під'їзної колії здійснюється: порожніх вагонів під навантаження через інтервал часу - 1,5 год.; маршрутів, завантажених аглорудою через інтервал часу - 5,0 год.; маршрутів, завантажених вапняком через інтервал часу - 4,5 год.; передача розбірних поїздів - за повідомленнями; повідомлення про подачу вагонів на під'їзну колію передаються старшим прийомоздавальником ст. Кривий Ріг по телефону оператору диспетчера зовнішнього транспорту УЗТ не пізніше, ніж за 2,0 години до фактичного подавання вагонів з реєстрацією у книзі повідомлень форми ГУ-2. (п. 5 договору-2).

Згідно з п. 6 договору-2, вагони для під'їзної колії подаються локомотивом залізниці на одну з приймально-здавальних колій станції Допоміжна; подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії; здавання вагонів провадиться на одній з приймально-здавальних колій станції Допоміжна.

Максимальна кількість вагонів у кожній партії, що передається власнику колії, становить не більше 57 вагонів (228 вісей) для на піввагонів та 60 вагонів (240 вісей) для вагонів-обкотишовозів (п. 7 договору-2).

Час перебування вагонів на під'їзній колії обчислюється з моменту закінчення передавальних операцій при передачі вагонів залізницею власнику колії до моменту закінчення цих операцій при поверненні вагонів залізниці (п. 11 договору-2).

У пункті 15 договору-2 передбачено, що власник колії сплачує залізниці плату за користування вагонами згідно з Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України, за зберігання вантажів у вагонах - у разі затримки їх з вини одержувача після закінчення терміну безоплатного зберігання незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї) - згідно з Правилами зберігання вантажів; збір і плата вносяться на підставі ст. 62 Статуту залізниць України по передоплаті через ЄТехПД з відповідними оголошеними Укрзалізницею коефіцієнтами підвищення.

На виконання зазначеного договору, ДП "Придніпровська залізниця" прийняті порожні вагони власності ТОВ "Істек", ПАТ "Південний ГЗК", ПП "ВТБ Лізинг Україна", ТОВ "ТЕК" Енерготранс", ТОВ "Укррейл Лоджистікс", ДП "Укрспецвагон", ТОВ "ВТС", ТОВ "МТК", ТОВ "Метінвест-Шиппінг" до перевезення на адресу одержувача ПАТ "Південний ГЗК", станцією та залізницєю призначення в яких зазначена ст.Кривий Ріг Придніпровської залізниці до перевезення на адресу одержувача ПАТ "Південний ГЗК".

На підставі наказів від 23.12.2013 № 762 та від 24.12.2013 № 764 вагони були затримані на ст. Гейківка Придніпровської залізниці та на ст. Кривий Ріг Західний Придніпровської залізниці через неможливість приймання їх ст.Кривий Ріг Придніпровської залізниці з причин скупчення на останній у зв'язку з неприйняттям вагонів вантажовласником ПАТ "Південний ГЗК" і несвоєчасним вивільненням колій від вантажу, що прибув на його адресу.

Станцією затримки Кривий Ріг Західний Придніпровської залізниці та ст. Гейківка Придніпровської залізниці складені акти про затримку вагонів форми ГУ-23а від 23.12.2013 № 8, ГУ-23а від 24.12.2013 № 115 та форми ГУ-23 від 23.12.2013 № 8, ГУ-23 від 24.12.2013 № 195. Повідомлення про затримку вагонів станцією призначення отримані представником ПАТ "Південний ГЗК" 23.12.2013 та 24.12.2013 (відповідно) в порядку і строки, визначені п. 10 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 №113.

За час затримки вагонів, позивачем нараховано плату в сумі 25659,00 грн. за користування спірними вагонами відповідно до відомостей плати форми ГУ-46 № 01019007, №10019051, №10019057, №28129189, №29129195, №27129186, №27129185, №28129187 та збір за зберігання вантажу у сумі 1163,16 грн. по накопичувальній картці форми ДФУ- 92 №30129236 за весь час затримки вагонів на ст. Гейківка та Кривий Ріг Західний Придніпровської залізниці.

Зазначені відомості працівниками ПАТ "Південний ГЗК" підписано із застереженням про готовність прийняти вагони на під'їзну колію.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, керуючись положеннями ГК України, ЦК України, враховуючи норми, викладені в Статуті залізниць України, Правилах користування вагонами та контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 25.02.1999 №113, надавши оцінку всім матеріалам справи в сукупності дійшов висновку, що затримка вагонів мала місце з вини відповідача, яким несвоєчасно забиралися вагони на свою під'їзну колію, що призвело до скупченості вагонів на станції призначення, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Статтею 908 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 307 ГК України визначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтями 46, 47 Статуту залізниць України передбачено, що одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

У разі прибуття вантажу на адресу одержувача, поставка якого йому не передбачена планом (договором, контрактом, замовленням, нарядом та ін.), останній зобов'язаний прийняти такий вантаж від станції на відповідальне зберігання.

Відповідно ст. 119 Статуту залізниць України, за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати.

Статтею 129 Статуту залізниць України встановлено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Суди попередніх інстанцій дослідили, що після отримання відповідачем від залізниці повідомлення про прибуття на його адресу порожніх вагонів під навантаження або навантажених вагонів під вивантаження, черговий УЗТ ПАТ "Південний ГЗК" повинен надати інформацію старшому прийомоздавальнику або маневровому диспетчеру станції Кривий Ріг про готовність забрати на під'їзну колію конкретні вагони, який відкриває "зелений" вхідний сигнал світлофору, що дозволяє залізниці своїм локомотивом доставити запитувані комбінатом вагони на приймально-здавальні колії їх власника. Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії. Залізниця самостійно не приймає рішення про пріоритетність подавання вагонів на під'їзну колію ПАТ "Південний ГЗК".

Згідно з п. 8 договору-2, про готовність вагонів до забирання диспетчер цеху зовнішнього транспорту УЗТ по прямому телефонному зв'язку повідомляє старшого прийомоздавальника або маневрового диспетчера станції Кривий Ріг. Повідомлення передається не пізніше, ніж за 2 години до фактичної здачі вагонів з реєстрацією у книзі повідомлень форми ГУ-2.

Судами встановлено, що позивач своєчасно повідомив відповідача про готовність передати вагони на під'їзну колію відповідача щодо яких складено вищезазначені акти. Відповідні записи відображені у книзі ф. ГУ-2 повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження ст. Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів на підтвердження повідомлення залізниці прямим телефонним зв'язком відповідно до умов договору або іншим чином щодо готовності забрати на свою під'їзну колію вагони, а також доказів на підтвердження прийняття заходів до залізниці з приводу порушення нею умов договору в частині дотримання строку здачі вагонів на під'їзну колію вантажовласника відповідач не надав, про що зазначено судами попередніх інстанцій.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що акти загальної форми ГУ-23 на віднесення на відповідальність вантажовласника, які підписані представниками ПАТ "Південний ГЗК" без заперечень, є належними доказами зайнятості колій станції призначення з вини відповідача, оскільки, по-перше, з боку відповідача вони підписані особами, які були свідками обставин, що викликали складання актів; по-друге, з матеріалів справи вбачається, що цим особам надані повноваження від імені відповідача оформлювати проїзні документи на ст. Кривий Ріг Придніпровської залізниці, підписувати акти загальної форми ГУ-23 (довіреність від 29.12.2012 №52-16/141).

Пунктом 121 Статуту залізниць України визначено, що вантажовідправник, вантажоодержувач, порт звільняються від плати за користування вагонами і контейнерами: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під'їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; у інших випадках, передбачених Правилами.

Пунктом 16 вищенаведених Правил користування вагонами і контейнерами встановлено, що вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами у наступних випадках: якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переборну спроможність. Вказана максимальна переборна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки користування вагонами (контейнерами), цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 34 ГПК України).

Зважаючи на матеріали справи, судами попередніх інстанцій обґрунтовано зазначено, що відповідачем не доведено відсутність його вини у спричиненні скупчення вагонів на станції призначення Кривий Ріг Придніпровської залізниці.

Таким чином, суди мотивовано встановили, що відповідачем не спростовано доводів позивача та не надано доказів про те, що він мав можливість прийняти спірні вагони, а також не доведено наявності обставин, які могли б бути підставою для відмови в позові з огляду на положення п. 121 Статуту залізниць України та п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що як судом першої інстанції так і апеляційним господарським судом в порядку ст.43 ГПК України всебічно, повно і об'єктивно досліджено матеріали справи в їх сукупності і вірно застосовано норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів, їм дана належна оцінка, тому відхиляються як необґрунтовані та такі, що не спростовують зроблених судами висновків. При цьому, в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам ст.1115, 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи в суді касаційної інстанції та повноваження останнього, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення попередніх інстанцій відповідають вимогам матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 04.09.2014 у справі №904/4431/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. Губенко

Судді: Т.Л. Барицька

В.І. Картере