ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2015 року Справа № 925/2275/14

За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія"

до дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" публічного акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України"

про стягнення 30705 грн. 70 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Сиволовська О.І.

Представники сторін:

від позивача: Курдюкова Я.А. за довіреністю від 17.12.2014;

від відповідача: у судовому засіданні, яке відбулося 13.01.2015, - Драченко В.С. за довіреністю від 08.05.2014.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" звернулося до господарського суду Черкаської області з позовною заявою до дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" публічного акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" про стягнення 55893 грн. 11 коп., у тому числі: 19998 грн. 40 коп. боргу за проданий щебінь, 5793 грн. 91 коп. інфляційних нарахувань та 4101 грн. 21 коп. три проценти річних, 6999 грн. 89 коп. штрафу та 18999 грн. 70 коп. пені за прострочення оплати щебеня.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо оплати щебеня, переданого йому в особі його філії "Черкаський райавтодор" позивачем у власність за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013.

Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою від 11.12.2014 господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" до розгляду, порушив провадження у даній справі і призначив її до розгляду в судовому засіданні на 9 годину 13.01.2015 у приміщенні господарського суду Черкаської області.

Заявою від 23.12.2014 позивач зменшив розмір позовних вимог з 55893 грн. 11 коп. до 30705 грн. 70 коп. за рахунок зменшення стягуваних сум інфляційних нарахувань з 5793 грн. 91 коп. до 4415 грн. 20 коп., трьох процентів річних з 4101 грн. 21 коп. до 1252 грн. 50 коп., штрафу з 6999 грн. 89 коп. до 1399 грн. 89 коп. та пені з 18999 грн. 70 коп. до 3639 грн. 71 коп.

Право позивача на зменшення розміру позовних вимог до прийняття рішення по справі передбачене ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, тому господарський суд Черкаської області прийняв зменшення позивачем розміру позовних.

Відповідач проти позову заперечив, пославшись при цьому у відзиві на позов на пропущення позивачем строку позовної давності та на безпідставність застосування позивачем до спірних правовідносини передбачених ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України пені та штрафу, які на думку відповідача не підлягають застосуванню за порушення грошових зобов'язань.

Ухвалою від 13.01.2014 господарський суд Черкаської області у зв'язку з необхідністю витребування від позивача нових доказів відклав розгляд справи на 10 годину 30 хвилин 03.02.2015 у приміщенні господарського суду Черкаської області.

У засіданні суду, яке відбулося 03.02.2015, представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, призначеного на 03.02.2015, проте його представник у це судове засідання не з'явився і про причини нез'явлення господарський суд не повідомив.

Нез'явлення представника відповідача у судове засідання не перешкоджає вирішенню спору за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013 (а. с. 10) передало філії "Черкаський райавтодор" дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" (далі - філія "Черкаський райавтодор"), а ця філія прийняла через свого представника Левченка В.М., який діяв на підставі довіреності від 18.10.2010 №285 (а. с. 11), 12505 тонн щебеня на загальну суму 99998 грн. 40 коп.

Філія "Черкаський райавтодор" в оплату прийнятого нею за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013 щебеня перерахувала товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" на його рахунок в установі банку 80000 грн., у тому числі: 27.07.2011 - 20000 грн. 01.08.2011 - 20000 грн., 16.08.2011 - 20000 грн. та 13.10.2011 - 20000 грн., що підтверджується банківськими виписками із особового рахунку позивача (а. с. 16-19).

Станом на 01.12.2012р. головний бухгалтером філії "Черкаський райавтодор" і головний бухгалтер товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" провели звірку взаєморозрахунків за період з 01.01.2012 по 30.11.2012 і підписали відповідний акт звірки (а. с. 15), згідно з яким борг філії "Черкаський райавтодор" перед товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" становить 19998 грн. 40 коп., що відповідає стягуваній сумі боргу відповідача перед позивачем за переданий за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013 щебінь у розмірі 19998 грн. 80 коп. (99998 грн. 40 коп. - 20000 грн. - 20000 грн. - 20000 грн. - 20000 грн.).

Інших розрахунків, крім як за переданий за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013 щебінь, філія "Черкаський райавтодор" і товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" у період з 18.10.2010 по 30.11.2012 не проводили.

Листом від 02.12.2013 №295 (а. с. 115) начальник філії "Черкаський райавтодор" надіслав товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" для підписання акт звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2013 за період з 01.06.2010 по 30.11.2013, підписаний головним бухгалтером філії "Черкаський райавтодор" (а. с. 116), згідно з яким борг за переданий за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013 щебінь становить 19998 грн. 80 коп.

Головний бухгалтер товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" підписав цей акт звірки. У судовому засіданні та у наданому господарському суду письмовому поясненні представник позивача визнав цей акт звірки, як такий, що відповідає фактичному стану взаєморозрахунків між сторонами за переданий за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013 щебінь.

Станом на день прийняття господарським судом Черкаської області цього рішення відповідач борг перед позивачем у сумі 19998 грн. 80 коп. не погасив.

За порушення строку оплати щебеня позивач на суму боргу 19998 грн. 80 коп. нарахував відповідачу до сплати передбачені ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України пеню у сумі 3639 грн. 71 коп. і штраф у сумі 1399 грн. 89 коп. штрафу, та передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні нарахування за період прострочення з грудня 2012 рок по грудень 2014 року у сумі 4415 грн. 20 коп. і три проценти річних за період прострочення з 30.11.2012 по 31.12.2014 у сумі 1252 грн. 50 коп.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч. 1 ст. 206 Цивільного кодексу України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Частина 1 ст. 218 Цивільного кодексу України передбачає, що Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 629 Цивільного кодексу України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Стаття 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у розумінні цього Кодексу визнає господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб'єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обов'язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми законодавства, господарський суд Черкаської області прийшов до таких висновків.

Вказані вище дії товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" і філії "Черкаський райавтодор" означають, що сторони вчинили правочини з купівлі-продажу щебеня. З цього правочину у відповідача, як юридичної особи - покупця, виникло грошове зобов'язання перед позивачем щодо оплати купленого щебеня одразу ж після його прийняття як того вимагає ст. 692 Цивільного кодексу України. Невиконання цього зобов'язання відповідачем порушило право позивача на одержання плати за проданий ним щебінь після його прийняття покупцем.

Відтак позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати примусового виконання вказаного грошового зобов'язання в натурі шляхом стягнення з відповідача на свою користь боргу в сумі 19998 грн. 40 коп., а також передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань і трьох процентів річних.

Стягувані суми інфляційних нарахувань та трьох процентів річних нараховані позивачем у відповідності з фактичними обставинами виконання відповідачем грошового зобов'язання щодо оплати щебеня та вимогами законодавства.

Передбачені ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції застосовуються за прострочення виконання негрошових зобов'язань, на що вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 04.02.2014 у справі №3-1гс14.

У даному випадку відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, тому передбачені ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України пеня і штраф у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають.

Договір між сторонами, який би передбачав штрафні санкції за прострочення оплати щебеня, відсутній, тому позивач не має права на стягнення з відповідача заявлених у позові пені та штрафу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Стаття 264 Цивільного кодексу України, передбачає, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до частин 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Зі змісту ст. 692 Цивільного кодексу України вбачається, що за загальним правилом обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

У спірних правовідносинах спеціальними правилами або договором купівлі-продажу інший строк оплати не встановлено, тому, враховуючи, що філія "Черкаський райавтодор" прийняла щебінь 18.10.2010 за видатковою накладною від 18.10.2010 №РН-0000013, то у відповідача виник обов'язок щодо оплати щебеня не пізніше 19.10.2010.

Тобто перебіг загальної позовної давності тривалістю у три роки за заявленими позивачем вимогами почався з 20.10.2010.

Перерахування відповідачем позивачу на його рахунок в установі банку 27.07.2011, 01.08.2011, 16.08.2011 та 13.10.2011 по 20000 грн. боргу за щебінь, підписання головним бухгалтером філії "Черкаський райавтодор" згадуваних вище актів звірки взаєморозрахунків станом на 01.12.2012р. за період з 01.01.2012 по 30.11.2012 і станом на 01.12.2013 за період з 01.06.2010 по 30.11.2013 та підписання та надіслання начальником цієї філії позивачу листа від 02.12.2013 №295 господарський суд Черкаської області розцінює як дії, що свідчать про визнання відповідачем свого боргу перед позивачем, які перервали перебіг позовної давності.

Отож, станом на день подання позивачем позову, за яким було порушено провадження у даній справі, загальний строк позовної давності тривалістю у три роки не сплив.

За таких обставин позов підлягає задоволенню в частині стягнення 19998 грн. 40 коп. боргу за проданий щебінь, 4415 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань та 1252 грн. 50 коп. три проценти річних.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України позивачу пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача 1522 грн. 62 коп. витрат на сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з дочірнього підприємства "Черкаський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "ДАК "Автомобільні дороги України" (бул. Шевченка, буд. 389, м. Черкаси, ідентифікаційний код 31141625) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія" (вул. Васильківська, буд. 3, с. Іскрене, Шполянський район, Черкаська область, ідентифікаційний код 32741920 користь) 19998 грн. 40 коп. боргу, 4415 грн. 20 коп. інфляційних нарахувань, 1252 грн. 50 коп. три проценти річних та 1522 грн. 62 коп. витрат на сплату судового збору.

У задоволенні решти позову відмовити.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 13.02.2015.

СУДДЯ М.В. Дорошенко