РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015Справа №910/21095/14
За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Маша і Мєдвєдь"

До Фізична особа-підприємець Мілевська Світлана Микитівна

Про захист авторського права, стягнення 97 440,00 грн.

Судді Картавцева Ю.В. (гол.)

Босий В.П.

Отрош І.М.

Представники сторін:

Від позивача Четвертак К.С. - представник (дов. № б/н від 23.12.2014 р.)

Від відповідача не з'явивися

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мілевська Світлана Микитівна про захист авторського права, стягнення 97 440,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані здійсненням відповідачем без наявності відповідного дозволу продажу дитячої парасольки із зображенням кадру (04 хв. 52 сек.) з серії «Кто не спрятался, я не виноват» аудіовізуального твору «Маша і Мєдвєдь», виключні права на використання якого належать позивачу, у зв'язку із чим останній просить суд на підставі п. г) ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» стягнути з відповідача компенсацію у розмірі 97 440,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.10.2014 р. порушено провадження у справі № 910/21095/14 та призначено справу до розгляду на 27.10.2014 р.

У судове засідання 27.10.2014 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

За таких обставин, у зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 17.11.2014р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 17.11.2014 р. представник відповідача повторно не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 17.11.2014р. судом здійснено огляд доказів наданих представником позивача, перегляд відеозапису розміщеного на CD диску.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 01.12.2014 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 01.12.2014 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яка справа, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Зважаючи на ту обставину, що справа № 910/21095/14 відноситься до категорії складних, з метою забезпечення повного та об'єктивного розгляду справи, суд, в судовому засіданні 01.12.2014 р. прийшов до висновку про необхідність розгляду справи №910/21095/14 колегіально у складі трьох суддів, відповідно до ч. 1 ст. 4-6 ГПК України, про що виніс ухвалу від 01.12.2014 р.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 р. визначено для розгляду справи № 910/21095/14 колегію суддів в наступному складі: Картавцева Ю.В. (гол.), судді Босий В.П. та Отрош І.М.

Ухвалою суду від 01.12.2014 р. справу № 910/21095/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі: Картавцева Ю.В. (гол.), судді Босий В.П. та Отрош І.М., розгляд справи призначено на 19.01.2015 р.

У судове засідання 19.01.2015 р. представник відповідача не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представник позивача у даному судовому засіданні подав суду додаткові пояснення по справі щодо заявлених позовних вимог.

Також, у судовому засіданні 19.01.2015 р. представник позивача подав суду клопотання про продовження терміну розгляду справи на більш тривалий строк, ніж встановлено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 09.02.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судове засідання 09.02.2015 р. представник відповідача вкотре не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Поштове відправлення з ухвалами Господарського суду міста Києва № 910/21095/14 від 03.10.2014 р про порушення провадження у справі, від 27.10.2014 р., від 17.11.2014 р., від 01.12.2014 р. та від 19.01.2015 р. були направлені відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві (04050, м. Київ, вул. Мурашка 6, кв. 54), яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

За наведених обставин та з урахуванням приписів ст. 64 ГПК України, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі, так само як і інші ухвали суду, вручені відповідачу належним чином, а адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом (поштові повернення ухвал суду наявні у матеріалах справи).

Вказана правова позиція підтверджується позицією Вищого господарського суду України, що викладена у частині 3, п. 3.9.1, Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», де зазначено таке. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності відповідача в судових засіданнях, в тому числі у судовому засіданні 09.02.2015 р. від останнього до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначений перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 09.02.2015 р. та за відсутності представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Після повернення з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 09.02.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», з огляду на приписи статті 33 ГПК щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке: позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача.

В свою чергу відповідач повинен довести додержання ним вимог ЦК України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об'єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди.

З наданих позивачем документів вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» та гр. Кузовковим О. Г. був укладений авторський договір замовлення № ОК-3/МиМ від 09.06.2010 р., умовами якого передбачено, що автор-виконавець (гр. Кузовков О.Г.) зобов'язується створити та передати замовнику сценарій чотирьох серій дитячого телевізійного серіалу «Маша і Мєдвєдь» (твір), а замовник - прийняти його та оплатити.

За змістом п. 1.3. укладеного авторського договору замовлення № ОК-3/МиМ від 09.06.2010 р., автор-виконавець зобов'язується передати замовнику відповідно до умов даного договору та керуючись положеннями ч. 4 ЦК РФ виключне право на твір в повному обсязі, а замовник зобов'язується виплатити автору-виконавцю винагороду.

Актом здачі-приймання робіт № 1 від 09.08.2010 р. до авторського договору замовлення № ОК-3/МиМ від 09.06.2010 р., автор-виконавець передав замовнику сценарій 13 серії «Маша і Мєдвєдь» під назвою «Кто не спрятался, я не виноват!». Автор-виконавець передав виключні права на сценарій вказаної серії дитячого телевізійного серіалу «Маша і Мєдвєдь» в повному обсязі замовнику.

В подальшому між Ужиновим Олегом Вячеславовичем і Товариством з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» було укладено договір авторського замовлення № МиМ-С13/2010 на створення аудіовізуального твору з режисером-постановником від 09.08.2010 р., відповідно до п. 1.1. якого режисер (Ужинов О.В.) відповідно до наданого сценарію зобов'язався створити оригінальний аудіовізуальний твір до анімаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» під назвою «Кто не спрятался, я не виноват!».

За змістом п. 2.1. договору авторського замовлення № МиМ-С13/2010 на створення аудіовізуального твору з режисером-постановником від 09.08.2010 р. режисер зобов'язався передати замовнику в повному обсязі виключне право на фільм.

Згідно п. 10.1 договору, останній діє протягом всього терміну дії виключного права на аудіовізуальний твір.

Згідно - актом приймання фільму від 02.12.2010 р. до договору авторського замовлення № МиМ-С13/2010 на створення аудіовізуального твору з режисером-постановником від 09.08.2010 р., режисер-постановник передав, а замовник прийняв вихідні матеріали фільму «Кто не спрятался, я не виноват!»; згідно з актом приймання музики № 1 від 01.12.2010 р., ТОВ «Маша і Мєдвєдь» прийнято виключні права на музику до серії «Кто не спрятался, я не виноват!».

Окрім того, права позивача зокрема на кіно-відеофільм «Кто не спрятался, я не виноват!» анімаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь» підтверджуються також прокатним посвідченням № 214019610 від 24.12.2010 р.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, позивач, набув виключні майнові авторські права на аудіовізуальний твір - мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь» та його складові частини, у зв'язку з чим має необхідний обсяг прав на звернення до суду з даним позовом про стягнення компенсації.

За таких обставин, обсяг прав позивача щодо спірного об'єкта судом встановлено.

Як зазначає позивач, 01.09.2014 р. в належному ФОП Мілевській С.М. магазині - «Все для дітей», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська 3/15, здійснено продаж (розповсюдження) товару - парасольки дитячої, в структурі малюнку якого використано зображення кадру (04 хв. 52 сек.) серії «Кто не спрятался, я не виноват!» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь». Факт здійснення розповсюдження даного товару підтверджується наявними в матеріалах справи товарним чеком від 01.09.2014р. із зазначенням найменування товару «Зонтик Маша и Медведь», фотокопією придбаного товару та диском із відповідним відеозаписом, з яких вбачається, що товар являє собою парасольку дитячу із нанесеним малюнком, в структурі якого використано зображення кадру (04 хв. 52 сек.) серії «Кто не спрятался, я не виноват!» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача було порушено виключні майнові права позивача на об'єкт інтелектуальної власності на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь», в тому числі на кадр (04 хв. 52 сек.) з серії «Кто не спрятался, я не виноват!», а тому просить стягнути з винної особи компенсацію у розмірі 97 440, 00 грн. При цьому, розмір компенсації позивач обґрунтовує неодноразовістю порушення прав інтелектуальної власності, а також наміром відповідача здійснювати порушення прав позивача.

Відповідач відзиву на позов не надав, у судові засідання не з'явився.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представника позивача, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

За змістом ст. 440 ЦК України до майнових прав інтелектуальної власності на твір відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до положень статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом); розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими.

Ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачає, що частина твору, яка може використовуватись самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього закону.

Суд звертає увагу, що спірний кадр (04 хв. 52 сек.) з серії «Кто не спрятался, я не виноват!» є частиною, що, на думку колегії суддів, може бути використаною самостійно, а тому розглядається судом як твір та отримує таку ж правову охорону.

У процесі розгляду даної справи судом здійснено дослідження наданих речових доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем прав позивача на аудіовізуальний твір мультиплікаційний серіал «Маша і Мєдвєдь», з приводу чого суд встановив наступне.

З проведеного відеозапису вбачається, що такий запис проводився у приміщенні магазину «Все для дітей», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська 3/15, в якому здійснює господарську діяльність ФОП Мілевська С.М., де було придбано дитячу парасольку, в структурі малюнку якої використано зображення персонажу «Маша» та загалом кадр (04 хв. 52 сек.) з серії «Кто не спрятался, я не виноват!», на підтвердження чого надано товарний чек від 01.09.2014 р. Отже, відповідачем фактично здійснювалось розповсюдження товару - дитячої парасольки із зображенням самостійної частини аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», що отримує правову охорону нарівні з твором.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) зокрема належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Факт відсутності у відповідача правової підстави на використання самостійних частин аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдвєдь», а саме дозволу від ТОВ «Маша і Мєдвєдь» як суб'єкта, що має виключне право на дозвіл та заборону використання цього твору іншими особами відповідно до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», вважається судом встановленим, так як відповідачем по справі не спростований шляхом подання суду доказів зворотного.

Таким чином, факт порушення прав позивача судом встановлено.

Згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 432 Цивільного кодексу України, суд у випадках та в порядку, встановлених законом, може постановити рішення, зокрема, про застосування разового грошового стягнення замість відшкодування збитків за неправомірне використання об'єкта права інтелектуальної власності. Розмір стягнення визначається відповідно до закону з урахуванням вини особи та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, позивач визначив компенсацію за порушення майнових прав за використання спірного кадру без дозволу у розмірі 80 мінімальних заробітних плат що складає 97 440, 00 грн.

Дійсно, позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, однак належним чином не обґрунтував співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єкта авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення тощо.

Більше того, посилаючись на неодноразовість порушення прав інтелектуальної власності на самостійну частину аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Маша і Мєдведь» щодо її використання у вигляді зображення спірного кадру на тенті парасольки вісім разів, позивач належними та допустимими доказами не довів факт багаторазового у розумінні норм авторського права (принаймні повторного продажу іншої партії такого товару) порушення відповідачем прав позивача саме в межах заявленого останнім незаконного способу використання відповідачем об'єкту інтелектуальної власності - шляхом розповсюдження товару - дитячої парасольки.

Судом також не приймаються до уваги доводи позивача про наявність у відповідача наміру отримання прибутку незаконним шляхом, а саме через порушення прав позивача, оскільки останнім жодним чином не доведено умисність дій відповідача по неотриманню відповідної ліцензії у позивача саме з кінцевою метою завдати такими діями шкоди позивачеві.

З огляду на вищенаведене, суд вважає правомірним та достатнім стягнення з відповідача компенсації у розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1 218,00 грн. на місяць.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач жодних доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, вимоги позивача про зобов'язання відповідача сплатити компенсацію за порушення авторських прав позивача підлягають задоволенню частково у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що становить 12 180, 00 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Мілевської Світлани Микитівни (04050, м. Київ, вул. Мурашка, 6 кв. 54, ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маша і Мєдвєдь» (129085, Російська Федерація, м. Москва, вул. Годовікова, будинок 9, будова 3; ІПН/КПП /771701001) 12 180 (дванадцять тисяч сто вісімдесят) грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав та 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 14.02.2015 р.

Судді: Ю.В. Картавцева (гол.)

В.П. Босий

І.М. Отрош