ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

12 лютого 2015 року Справа № 32/17-352-2011

Вищий господарський суд України у складі:

головуючого судді:Стратієнко Л.В.,
суддів:Вовка І.В.,
Грека Б.М.,
Мачульського Г.М.,
Черкащенка М.М.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства "Перший інвестиційний банк"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 03.12.2014
у справі№ 32/17-352-2011
за заявою боржника підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян "Санвіт"
пробанкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.07.2014, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.09.2014, зокрема, затверджено звіт ліквідатора підприємства, заснованого на власності об'єднання громадян "Санвіт" та ліквідаційний баланс, вказану юридичну особу припинено, а також припинено провадження у справі № 32/17-352-2011.

Постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2014 у справі № 32/17-352-2011 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 та ухвалу господарського суду Одеської області від 11.07.2014 залишено без змін.

Публічним акціонерним товариством "Перший інвестиційний банк" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 03.12.2014 у справі № 32/17-352-2011, в якій заявник просить скасувати вказану постанову Вищого господарського суду України, постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.09.2014 та ухвалу господарського суду Одеської області від 11.07.2014, поновити провадження у справі № 32/17-352-2011.

Заяву з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 02.10.2013 у справі № 6/54-10, від 29.06.2011 у справі № 01/1370, від 18.12.2013 у справі № Б-23/3 мотивовано неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції положень статті 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, подані у межах трьохмісячного строку, передбаченого частиною першою статті 11117 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України, враховуючи таке.

Відповідно до статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно на таких підставах: 1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах; 2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Ухвалення різних за змістом судових рішень (пункт 1 цієї статті) матиме місце тоді, коли суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Звертаючись з даною заявою, заявник доводить, що посилаючись на встановлену судами попередніх інстанцій обставину справи про те, що після здійснення реалізації майна боржника, що є предметом застави, арбітражним керуючим в першу чергу було забезпечено оплату витрат пов'язаних з провадженням у справі про банкрутство, а не кредиторські вимоги, забезпечені заставою зазначеного майна, Вищий господарський суд України дійшов протилежних висновків стосовно порядку задоволення різних грошових вимог першої черги.

Так у постанові від 03.12.2014 у справі № 32/17-352-2011, про перегляд якої просить заявник, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині затвердження ліквідаційного балансу, припинення юридичної особи - боржника та припинення провадження у справі про банкрутство. Також суд касаційної інстанції дійшов висновку про правомірність першочергового погашення ліквідатором витрат, пов'язаних з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії. При цьому суд касаційної інстанції виходив з того, що у разі коли після продажу майна банкрута, переданого ним у заставу, виручених коштів не вистачає для задоволення інших, крім заставодержателя, вимог першої черги, усі вимоги першої черги мають задовольнятись за правилами частини третьої статті 31 Закону про банкрутство, а саме за правилами про конкуренцію різних вимог першої черги мають задовольнятись вимоги, необхідні для проведення самої ліквідаційної процедури (витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство) та надання мінімальних соціальних гарантій персоналу (вихідна допомога звільненим працівникам банкрута).

Водночас, у постановах від 29.06.2011 у справі № 01/1370, від 18.12.2013 у справі № Б-23/3, на які заявник посилається, розглядаючи спори з аналогічним змістом, підставами, за однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин та подібних встановлених судами фактичних обставин, Вищий господарський суд України, враховуючи положення частини другої статті 26 та статтю 31 Закону про банкрутство, зазначив, що кошти від продажу майна банкрута, що знаходиться у заставі кредитора та включено до складу ліквідаційної маси цього банкрута, можуть використовуватись виключно для першочергового задоволення вимог саме цього кредитора - заставодержателя. Тобто вимоги, забезпечені заставою майна боржника, підлягають задоволенню перш ніж витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.

З огляду на викладене Вищий господарський суд України дійшов висновку, що зі змісту доданих до заяви судових рішень суду касаційної інстанції вбачаються ознаки неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах. Наведене є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

УХВАЛИВ:

Допустити справу № 32/17-352-2011 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя:Л.Стратієнко
Судді:І.Вовк
Б.Грек
Г.Мачульський
М.Черкащенко