РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015Справа №910/26230/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод"

до Державної бюджетної спеціалізованої установи "Аграрний фонд"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Гурський М.Р. (представник за довіреністю);

від відповідача: Наумов Д.С. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 10 лютого 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

25 листопада 2014 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява б/н від 24.11.2014 року в якій викладені позовні вимоги про стягнення з Державної бюджетної спеціалізованої установи "Аграрний фонд" (відповідач) штрафних санкцій за невиконання зобов'язань за договорами про закупівлю об'єктів державного цінового регулювання цукру-піску №№ 1-Ц, 2-Ц, 3-Ц, 4-Ц від 23.06.2011 року, з них: 3% річних - 381 760,28 грн. (триста вісімдесят одна тисяча сімсот шістдесят гривень 28 копійок), інфляційні збитки - 245 122,00 грн. (двісті сорок п'ять тисяч сто двадцять дві гривні), пені - 4 644 750,00 грн. (чотири мільйони шістсот сорок чотири тисячі сімсот п'ятдесят гривень) та 7% штрафу - 6 814 750,00 грн. (шість мільйонів вісімсот чотирнадцять тисяч сімсот п'ятдесят гривень).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Покупець, неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за договорами про закупівлю об'єктів державного цінового регулювання цукру-піску №№ 1-Ц, 2-Ц, 3-Ц, 4-Ц від 23.06.2011 року, зокрема, здійснив оплату вартості поставленого йому позивачем, як Продавцем, товару, з простроченням строків його оплати, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаними правочинами.

Відповідач надав до суду відзив б/н б/д на позовну заяву в якому проти позову, за викладених у відзиві підстав, заперечує та просить суд відмовити в стягненні пені та штрафу в повному обсязі, а саме з підстав пропущення позивачем строків позовної давності задля заявлених нарахувань.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/26230/14, розгляд справи призначено на 23.12.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року розгляд справи відкладено, у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання, до 27.01.2015 року.

В судовому засіданні 27 січня 2015 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 05 лютого 2015 року; судом, за клопотанням представника відповідача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів.

05 лютого 2015 року в судовому засіданні оголошено перерву до 10 лютого 2015 року.

По справі № 910/26230/14 судом, за усним клопотанням представника відповідача, заявленим в судовому засіданні 27.01.2015р., у відповідності до вимог до частини 7 статті 811 Господарського процесуального кодексу України, ухвалено здійснювати по справі фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

10 лютого 2015 року через канцелярію до суду від позивача надійшла заява б/н від 10.02.2015р. «Про зменшення та уточнення позовних вимог», в прийнятті якої до розгляду з первісними вимогами судом було відмовлено, оскільки викладені позивачем у відповідній заяві обставини зачіпають питання нових періодів розрахунків заборгованостей та визначення, з урахуванням викладених змін та уточнень, нових сум за предметом позову, чим, фактично, змінено як підстави так і предмет позову в частині визначення іншої суми боргу утвореного за різними періодами, що, після початку судом розгляду справи по суті є, в силу вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, процесуально неможливим.

В судовому засіданні 10 лютого 2014 року від відповідача надійшло клопотання б/н б/д «Про зменшення розміру штрафних санкцій за позовом». Відповідне клопотання долучено судом до матеріалів справи.

У своєму відзиві на позовну заяву відповідачем також викладено клопотання про залучення до участі у справі Держказначейство в Шевченківському районі міста Києва в задоволенні якого судом, з підстав його необґрунтованості в аспекті вимог ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, було відмовлено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2011 року між позивачем (надалі - Постачальник або Продавець) та відповідачем (далі по тексту - Покупець або Отримувач) (разом - сторони) було укладено договору про закупівлю об'єктів державного цінового регулювання цукру-піску №№ 1-Ц, 2-Ц, 3-Ц, 4-Ц (належним чином засвідчені копії договорів містяться в матеріалах справи, надалі - Договори або Договори поставки), відповідно до п. 1.1. яких Продавець зобов'язується у 2011 році поставити Покупцю (до державного інтервенційного фонду) товар зазначений у пп. 1,2., 1.3. договору, а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору Продавець передав, а Покупець прийняв товар в кількості 20 000 тонн на загальну суму - 170 000 000,00 грн., при цьому, позивач вказує, що Покупець спочатку перерахував на користь Продавця 70% вартості товару, що становить - 119 000 000,00 грн., а потім ще 30% його вартості, що складає - 51 000 000,00 грн., однак перерахування останніх 51 000 000,00 грн. відбулося з боку Покупця з простроченням визначених Договорами строків оплати товару, зважаючи при цьому на обставини прийняття 21.11.2011р. Продавцем, як Зберігачем, від Покупця, як Поклажодавця, відповідного товару на зберігання на підставі договору складського зберігання цукру № 5-Ц від 17.06.2011р., а відтак, за розрахунками позивача, відповідач має заборгованість за Договорами з нарахованих до стягнення: 381 760,28 грн. 3% річних та 245 122,00 грн. інфляційних збитків, а також 4 644 750,00 грн. пені і 6 814 750,00 грн. 7% штрафу, які позивач, за неналежне виконання умов Договору щодо оплати товару, тобто за прострочення грошового зобов'язання, просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та ст. 231 Господарського кодексу України відповідно.

З викладеними позивачем в позовній заяві твердженнями відповідач не погоджується та у своєму відзиві зауважив на тому, що до вимог позивача про стягнення пені та штрафу необхідно застосувати ст. 258 Господарського кодексу України, оскільки позивачем пропущено позовну давність в один рік.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

17 червня 2011 року між сторонами було укладено договір складського зберігання цукру № 5-Ц (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір зберігання).

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було установлено судом, 23 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договори про закупівлю об'єктів державного цінового регулювання цукру-піску №№ 1-Ц, 2-Ц, 3-Ц, 4-Ц за п. 1.1. яких Продавець зобов'язується у 2011 році поставити Покупцю (до державного інтервенційного фонду) товар зазначений у пп. 1,2., 1.3. договору, а Покупець - прийняти і оплатити такий товар.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договорів в листопаді 2011 року позивач передав товар кількістю 20 000 тонн на загальну суму 170 000 000,00 грн., що підтверджується актами передавання-приймання цукру-піску (належним чином засвідчені копії актів містяться в матеріалах справи), а відповідач отримав товар, що підтверджується підписом та відбитком печатки Отримувача на відповідних актах.

21 листопада 2011 року відповідну кількість товару Продавець, на підставі Договору зберігання, прийняв від Покупця на зберігання, про що між останніми складено акти передавання-приймання цукру-піску (належним чином засвідчені копії актів містяться в матеріалах справи). Даний факт сторонами не заперечується.

Статтею 691 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Пунктом 4.1. Договорів встановлено, що розрахунки Покупцем проводяться шляхом попередньої оплати, згідно Постанови KM України від 09.10.2006 року № 1404 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти», на виставлений Продавцем рахунок в такому порядку:

50% ціни, вказаної у пункті 3.1 розділу 3 договору перераховуються на банківський рахунок Продавця протягом 5-х банківських днів з дня отримання рахунку від Продавця після укладення договору при наявності договору страхування ризиків виконання угоди;

20% ціни, вказаної у пункті 3.1. розділу 3 договору перераховуються на банківський рахунок Продавця протягом 5-х банківських днів з дня отримання рахунку від Продавця;

30% ціни, вказаної у пункті 3.1. розділу 3 договору (остаточний розрахунок) перераховуються на банківський рахунок Продавця протягом 5-ти банківських днів за умови надання Покупцю з дня підписання акту передавання-приймання товару.

Таким чином, з огляду на вимоги п. 4.1. Договорів та приймаючи до уваги передачу товару за актами 21.11.2011р., остаточний розрахунок за товар в розмірі 30% ціни, вказаної у пункті 3.1. розділу 3 договору перераховуються на банківський рахунок Продавця протягом 5-ти банківських днів за умови надання Покупцю з дня підписання акту передавання-приймання товару, тобто в строк до 26.11.2011р.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи витікає, що в червні та липні 2011 року Покупець перерахував на користь Продавця 119 000 000,00 грн. за товар, що становить 70% вартості товару. Пізніше, 07.12.2011р., 21.12.2011р., 23.12.2011р., 28.12.2011р. та 15.05.2012р. Покупець перерахував на користь Продавця ще 51 000 000,00 грн., що становить 30% вартості товару, що слідує з акту звірки розрахунків станом на 02.10.2014р. (копія в справі).

Таким чином, перерахування 51 000 00,00 грн. 30% вартості товару по Договорам відбулося з простроченням у здійсненні Покупцем на користь Продавця платежів.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши матеріали справи, за прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання по Договорам щодо оплати товару, в межах заявленого періоду нарахування за позовом б/н від 24.11.2014 року та враховуючи визначені в ньому періоди часткової оплати 30% вартості товару, стягненню з Покупця, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, на користь Продавця підлягає 366 780,82 грн. 3% річних, що складає:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
51000000.0026.11.2011 - 06.12.2011113 %46109.59
Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
41000000.0008.12.2011 - 20.12.2011133 %43808.22
Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
36000000.0022.12.2011 - 22.12.201113 %2958.90
Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
31000000.0024.12.2011 - 27.12.201143 %10191.78
Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
23250000.0029.12.2011 - 14.05.20121383 %263712.33
та 245 122,00 грн. втрат від інфляції в межах визначеного позивачем за позовом б/н від 24.11.2014 року періоду і враховуючи визначені періоди часткової оплати 30% вартості товару.

Щодо нарахованих до стягнення 4 644 750,00 грн. пені і 6 814 750,00 грн. 7% штрафу на підставі ст. 231 Господарського кодексу України, суд вказує наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Так, з правової конструкції вказаної статті виливає, що штрафні санкції застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій. Відповідного правового висновку також дотримується і пленум Вищого господарського суду України, правова позиція щодо чого викладена останнім в п. 2.2. постанов «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14.

За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем порушено перед позивачем саме неналежне виконання грошового зобов'язання щодо своєчасності оплати товару за Договорами, необґрунтованими є вимоги про стягнення з Покупця 4 644 750,00 грн. пені і 6 814 750,00 грн. 7% штрафу на підставі ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за якою застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 611 902,82 грн. з них 3% річних - 366 780,82 грн. (триста шістдесят шість тисяч сімсот вісімдесят гривень 82 копійки) та інфляційних збитків - 245 122,00 грн. (двісті сорок п'ять тисяч сто двадцять дві гривні).

Щодо заявленого відповідачем клопотання б/н б/д «Про зменшення розміру штрафних санкцій за позовом» та викладених у відзиві обставин в частині застосування до вимог позивача про стягнення пені та штрафу позовної давності в один рік, то суд зазначає, що відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на це, приймаючи до уваги факт недоведеності позовних вимог про стягнення пені та штрафу, клопотання відповідача про застосування строків позовної давності до заявлених позивачем вимог, викладене у відзиві на позов, а також клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій підлягають залишенню без розгляду.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 6 007,17 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Державної бюджетної спеціалізованої установи "Аграрний фонд" (ідентифікаційний код 33642855, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грінченка, буд. 1), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Рокитнянський цукровий завод" (ідентифікаційний код 00372434, адреса: 09600, Київська обл., смт. Рокинте, вул. Ентузіастів, буд. 6), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти: 3% річних - 366 780,82 грн. (триста шістдесят шість тисяч сімсот вісімдесят гривень 82 копійки), інфляційні збитки - 245 122,00 грн. (двісті сорок п'ять тисяч сто двадцять дві гривні) та судові витрати - 6 007,17 грн. (шість тисяч сім гривень 17 копійок). Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.02.2015р.

Суддя О.В. Котков