ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р.Справа № 922/54/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-агро", м. Миколаїв
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтал Агро Трейд", смт. Золочів
про стягнення коштів в розмірі 174 924,64 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - особу встановлено;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперія-агро", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінтал Агро Трейд", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача 83 937,50 грн. - суму основної заборгованості;

- стягнути з відповідача на користь позивача 77 222,50 грн. - дооцінку вартості неоплаченого товару;

- стягнути відповідача на користь позивача 24% річних у розмірі 13 764,64 грн.;

- покласти на відповідача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.01.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27 січня 2015 року о 10:15 год.

05 січня 2015 року за вх. № 188 через канцелярію суду від представника ТОВ "Імперія-агро" надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якому заявник просить суд справу за позовом ТОВ "Імперія-агро" до ТОВ "Сінтал Агро Трейд" призначити (та у випадку її відкладення на інші дати, при подальшому її розгляді, призначати) до розгляду в судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручити господарському суду міста Києва забезпечити проведення відеоконференції. Клопотання вмотивоване тим, що його повноважний представник, який уповноважений представляти інтереси ТОВ "Імперія-агро" по даній справі проживає у місті Київ, яке має значну віддаленість від м. Харків, у зв'язку з чим виникають об'єктивні труднощі у його відрядженні для участі в судових засіданнях.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.01.2015р. задоволено клопотання представника ТОВ "Імперія-агро" про проведення судового засідання, призначеного на "27" січня 2015 р. о 10:15 год. у режимі відеоконференції та доручено господарському суду міста Києва (01030, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, 44-в) забезпечення проведення судового засідання у справі №922/54/15, призначеного на "27" січня 2015 р. о 10:15 год., в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду від 27.01.2015р. розгляд справи було відкладено на 12.02.2015р. у зв'язку з неявкою представника відповідача та необхідністю надати додаткові документи по справі.

В порядку ст. 74-1 ГПК України участь представників позивача в судовому засіданні проводиться в режимі відео-конференції; серійний номер носія відеозапису DVDDX-00021, який є додатком до протоколу судового засідання.

У призначеному 12.02.2015р. судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Через канцелярію суду надав супровідний лист (вх. №5298), в якому на виконання вимог ухвали суду від 27.01.2015р. надав додаткові документи. Надані документи судом досліджено та долучено до матеріалів справи.

У призначене 12.02.2015р. судове засідання відповідач не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, в судове засідання свого повноважного представника не направив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та позовній заяві, а також повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося на адресу суду з відміткою про отримання.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 12.01.2015р. та від 27.01.2015р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи й відсутність представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне:

16.04.2013 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сінтал Агро Трейд" (покупець) укладено договір поставки № ХВ-13/13 (далі - договір поставки), згідно якого в терміни, визначені договором, постачальник зобов'язується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором.

Відповідно до п. 2.1. договору поставки, за даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у Додатках в національній валюті та визначається в залежності від виду товару (Засоби Захисту Рослин (ЗЗР), Насіння, Насіння Вітчизняного виробництва, Міндобрива та Мікродобрива). Для Товару (ЗЗР, Насіння та Мікродобрива) сторони встановлюють ціну та його вартість у гривнях, а також визначають їх еквівалент у доларах США (п. 2.2. договору поставки).

Згідно п. 2.4. договору поставки у разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару.

Відповідно до п. 4.1. договору поставки, строк поставки товару визначається у відповідних додатках до цього договору.

Товар, що передається покупцю є оригінальною продукцією виробників - провідних компаній світу, а його якість відповідає сертифікатам якості (аналізу) або їх копіям підприємства (фірми) - виробника, а для товару, яким є насіння - вимога ДСТУ 2240-93. Копії сертифікатів якості підприємств (фірм) - виробників на товар, що поставляється на умовах цього договору, надаються на вимогу покупця (п. 5.1. договору поставки).

Згідно п. 11.2. договору поставки, договір набуває чинності з дня його підписання представниками обох сторін і діє до повних розрахунків.

Позивач вказує на те, що ним на виконання умов вказаного договору було поставлено товар відповідачу на загальну суму 83 937,50 грн. на підставі видаткової накладної №1032 від 25.04.2013р.

З боку відповідача товар був отриманий уповноваженою особою на підставі довіреності №576 від 25.04.2013р., яка видана на отримання цінностей від ТОВ "Сінтал Агро Трейд".

Судом встановлено, що видаткова накладна підписані обома сторонами, що підтверджує отримання відповідачем товару на суму 83 937,50 грн.

Відповідно до п. 3.5 договору поставки товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних, має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

Таким чином, відповідно до видаткової накладної №1032 від 25.04.2013р., кінцевий термін сплати відповідачем вартості отриманого, але неоплаченого покупцем товару - до 06.05.2013 р.

Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару.

Крім того, позивачем на адресу відповідача було направлено акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2013р. по 05.02.2015р. за Договором поставки №ХВ-13/13 від 16.04.2013р. Однак, зазначений акт з підписом та печаткою відповідача на адресу позивача не надходив.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем існуючої суми заборгованості в розмірі 83 937,50 грн. в добровільному порядку.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів ст.ст. 6, 627, 628, 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором поставки.

Згідно із ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права", відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, позивачем виконані взяті на себе зобов'язання за договором поставки № ХВ-13/13 від 16.04.2013р. на суму 83 937,50 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем. Також, матеріали справи не містять будь-яких претензій щодо якості поставленого товару, а також строків відповідної поставки.

Враховуючи викладене та з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позивач зобов'язання за договором поставки виконав в узгодженому порядку, про що свідчать наявна в матеріалах справи видаткова накладна та що не спростовується відповідачем. Проте відповідач, в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України та умов Договору, не оплатив вартість поставленого товару, доказів на підтвердження виконання взятих на себе договірних зобов'язань в повному обсязі суду не надав.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач, з урахуванням всіх обставин справи, подав суду достатньо доказів, які об'єктивно і у визначеному законом порядку підтвердили його позицію. За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 83 937,50 грн. є правомірною, обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по договору № ХВ-13/13 від 16.04.2013р., позивач просить стягнути з відповідача 31 845,66 грн. 24% річних за період з 07.05.2013р. по 04.12.2014р.

Відповідно до п. 3.5 договору поставки товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних, має бути ним оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

Таким чином, відповідно до видаткової накладної №1032 від 25.04.2013р., кінцевий термін сплати відповідачем вартості отриманого, але неоплаченого покупцем товару - до 06.05.2013 р. включно

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п.п. 4.1 п. 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Згідно п. 7.7. договору поставки, в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань, передбачених розділом 3 цього договору, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 24 % річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Таким чином, сторонами в договорі поставки встановлено 24 % річних від простроченої суми.

Судом перевірено правильність нарахування 24 % річних та встановлено, що позивачем вірно розраховано заявлені позовні вимоги в частині стягнення 24 % річних від простроченої суми, тому дана вимога заявлена законно, обґрунтовано та підлягає задоволенню в розмірі 31 845,66 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення 77 222,50 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно п. 2.4. договору поставки, у разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару.

Відповідно до п. 3.2 договору сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання договору.

Пунктом 3.3 договору передбачено, що в тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долару США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів) є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку, сторони для визначення суми належної до оплати використовують таку формулу:

С = А1 : А2 * В, де С - сума належна до оплати; В- ціна товару на момент підписання додатку; А1 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні) на день перерахування коштів; А2 - (курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні) на день підписання відповідного додатку. При проведенні розрахунків, сума в гривнях, яку покупець зобов'язаний сплатити постачальнику як належну оплату повної вартості товару, визначається з врахуванням умов ч. 1 цього пункту шляхом множення грошового еквівалента вартості неоплаченого товару в доларах США на курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу дол. США до гривні на день проведення оплати.

Згідно п. 3.4. договору поставки, всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з урахуванням п. 3.3. договору.

Позивачем визначено днем перерахування заборгованості за товар - день складення позовної заяви: 04.12.2014 р., що не порушує приписи п. 3.3. договору поставки.

При розрахунку дооцінки вартості неоплаченого товару застосування мінімального міжбанківського курсу гривні по відношенню до долара США при продажі, не заборонено умовами договору поставки та не порушує інтереси відповідача.

При перевірці розрахунку дооцінки вартості неоплаченого товару, судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 77 222,50 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуюче вищевикладене та той факт, що на момент розгляду спору по суті відповідач не надав доказів повної оплати заборгованості за договором поставки, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається на відповідача.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення такого збору визначаються Законом України "Про судовий збір" від 08.07.2011 року.

За умовами ч.3 ст.7 цього ж Закону, повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною 2 ст.7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів. Про таке повернення зазначається, зокрема в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом) (п.5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

З огляду на те, що ціна даного позову становить 174 924,64 грн., розмір судового збору, який мав бути сплачений позивачем, становить 3 498,49 грн. Оскільки позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4510,00 грн., суд вважає за необхідне повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 1 011,51 грн., зарахованого на підставі платіжного доручення №3233 від 18.12.2014р. про сплату судового збору у розмірі 4 510,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 55, 129 Конституції України, статтями 6, 11, 524, 530, 533, 599, 612, 625, 627, 628, 629, 638, 692, 712 Цивільного кодексу України, статтями 175, 265 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43, 47-49, 75, ст. 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІНТАЛ АГРО ТРЕЙД" (62203, Харківська обл., Золочівський район, смт. Золочів, вул. Піонерська, буд. 40, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МПЕРІЯ-АГРО" (54000, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 143, ) суму основного боргу в розмірі 83 937 (вісімдесят три тисячі дев'ятсот тридцять сім) грн. 50 коп., дооцінку вартості неоплаченого товару в сумі 77 222 (сімдесят сім тисяч двісті двадцять дві) грн. 50 коп., 24 % річних у розмірі 13 764 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 64 коп. та судовий збір у розмірі 3498 (три тисячi чотириста дев'яносто вiсiм) грн. 49 коп.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "МПЕРІЯ-АГРО" (54000, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 143, ) з Державного бюджету України суму надмірно сплаченого судового збору у розмірі в розмірі 1 011 (одна тисяча одинадцять) грн. 51 коп., зарахованого на підставі платіжного доручення №3233 від 18.12.2014р.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.02.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/54/15