ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 р. Справа № 914/4236/14

За позовом:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів;
до відповідача:Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів;
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимоги на предмет спору на стороні відповідача: Львівської міської ради, м. Львів;
про:визнання договору оренди частково недійсним
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 - представник (договір про надання правової допомоги б/н від 19.11.2014р.);
від відповідача:Малиняк В.А. - представник (довіреність №2302-вих-157 від 21.01.2015р.).
від третьої особи:не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

01.12.2014р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Позивач) до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - Відповідач) про визнання договору оренди частково недійсним.

Ухвалою господарського суду від 03.12.2014р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 18.12.2014р. Розгляд справи відкладався на 12.01.2015р., 22.01.2015р., 02.02.2015р. та 12.02.2015р. Ухвалою від 12.01.2015р. суд на підставі клопотання відповідача залучив до участі у справі Львівську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Крім цього, ухвалою від 22.01.2015р. судом продовжено строк розгляду справи до 16.02.2015р.

Представник позивача в судове засідання 12.02.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17.10.2013р. між позивачем та відповідачем на виконання ухвали Львівської міської ради від 18.07.2013р. №2546 було укладено Договір на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об'єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення №230-13, відповідно до якого відповідачем було передано, а відповідачем прийнято в оренду конструктивний елемент благоустрою комунальної власності для розміщення атракціону площею 40 кв.м. (тротуар, газон, тощо) на АДРЕСА_1. Натомість, термін дії вказаного договору встановлено на 3 роки: з 01.04.2013р. до 01.11.2013р.; з 01.04.2014р. до 01.11.2014р.; з 01.04.2015р. до 01.11.2015р. Однак, позивач вважає, що зазначені положення суперечать законодавству та порушують його інтереси як орендаря, оскільки фактично до користування об'єктом оренди позивач приступив лише після укладення вказаного договору оренди.

Представник відповідача в судове засідання 12.02.2015р. з'явився, проти позову заперечив, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, зважаючи на їх безпідставність.

Третя особа явки повноважного представника в судове засідання 12.02.2015р. не забезпечила, через канцелярію суду подала письмові пояснення в яких зазначає, що сторонами договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов, в т.ч. строку дії договору, а тому правових підстав для визнання пункту спірного договору недійсним - немає.

Заслухавши пояснення представника позивача і відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Львівської міської ради від 19.05.2011р. №440 «Про встановлення атракціонів у м. Львові» було надано дозвіл на встановлення атракціонів, на яких не поширюється дія Правил будови і безпечної експлуатації атракціонної техніки власникам атракціонів, зазначених у додатку до вказаної ухвали «Перелік місць встановлення атракціонів».

18.07.2013р. Львівською міською радою прийнято ухвалу №2546 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 19.05.2011 №440», якою внесено зміни до додатку вищезгаданої ухвали міської ради, а саме перелік місць встановлення атракціонів доповнено, зокрема, п. 19 - механізований атракціон на АДРЕСА_1, площа атракціону - 40 кв.м., власник - ОСОБА_1

17.10.2013р. між позивачем (орендарем) та відповідачем (орендодавцем) укладено Договір на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об'єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення №230-13 (надалі - Договір).

За умовами п. 1. Договору, предметом цього договору є надання орендодавцем орендареві права на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення об'єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення (надалі - Об'єкт) на умовах оренди на терміни відповідно до ухвали міської ради від 18.07.2013р. №2546 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 19.05.2011 №440».

Відповідно до пп. 2.1.1. п. 2.1. Договору орендодавець зобов'язується надати у тимчасову оренду конструктивний елемент благоустрою комунальної власності для розміщення атракціону площею 40,0 кв.м. (тротуар, газон, тощо) за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники сторін зазначили, що акту-прийому передачі об'єкта в оренду не укладалося та не підписувалося, оскільки фактично в користування передавався елемент благоустрою, а саме певна частина тротуару, газону і т.п.

Відповідно до п.3.1 Договору обов'язок внесення орендної плати орендарем виникає з часу укладення договору оренди для розміщення об'єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення.

Зі змісту п. 7 Договору вбачається, що термін його дії встановлюється на 3 роки: з 01.04.2013р. до 01.11.2013р.; з 01.04.2014р. до 01.11.2014р.; з 01.04.2015р. до 01.11.2015р.

Проте, позивач просить суд визнати недійсним п. 7 Договору в частині терміну його дії з 01.04.2013р. по 17.10.2013р., оскільки використання об'єкта благоустрою відбулося лише через 1-2 дні після підписання Договору від 17.10.2013р. Натомість відповідач нараховує орендну плату, починаючи з 01.04.2013р., чим порушує права позивача. В судовому засіданні, представник відповідача не заперечив факту того, що нарахування орендної плати для позивача відбувається з 01.04.2013р.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення повністю, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Положеннями ст.ст. 626, 627 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

В абз.4 пп.2.1 п.2 Постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» №11 від 29.05.2013р. зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Як вбачається з позовної заяви, предметом позову являються вимоги про визнання недійсним положення пункту 7 Договору від 17.10.2013р. в частині зазначення терміну дії Договору з 01.04.2013р., з тих підстав, що початок дії Договору з вказаного періоду суперечить вимогам чинного законодавства України.

З цього приводу суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ст. 640 ЦК України).

Таким чином, з аналізу наведених положень вбачається, що частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено загальне правило відповідно до якого договір є укладеним з моменту коли сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Дане загальне правило лише прив'язує момент укладення будь-якого цивільного-правового договору до моменту досягнення згоди з усіх його істотних умов не визначаючи правило, яке б конкретизувало названий момент досягнення згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Моментом укладення договору є одержанням оферентом відповіді від акцептанта про прийняття пропозиції. Момент одержання відповіді про повне і безумовне прийняття пропозиції укласти договір і момент укладення договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 640 ЦК України, є одномоментними фактами. Визначення моменту одержання відповіді залежить від способу укладення договору. Якщо договір укладається шляхом складання одного документу, момент укладення договору визначається календарною датою підписання цього Договору.

Як вбачається з самого Договору, такий укладено між ФОП ОСОБА_1 та Управлінням комунальної власності лише 17.10.2013р., а відтак саме з цього моменту вважається, що сторони досягли домовленості з усіх його істотних умов і починає свій перебіг строк дії договору.

При цьому, в пункті 7 Договору термін його дії встановлено на 3 роки: з 01.04.2013р. до 01.11.2013р.; з 01.04.2014р. до 01.11.2014р.; з 01.04.2015р. до 01.11.2015р., тобто з дати, яка передувала укладенню Договору оренди.

З огляду на викладене, положення пункту 7 Договору в частині того, що термін його дії встановлено з 01.04.2013р. є таким, що суперечить вимогам ст.ст. 631, 638 та 640 ЦК України.

При цьому судом не беруться до уваги покликання відповідача на положення ч.3 ст.631 ЦК України, якими передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, як на підставу відмови в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Так, зазначеною правовою нормою передбачено лише право сторін надати договору зворотну силу, тобто поширити дію його умов на відносини, що виникли до моменту його укладання, а не їх право змінювати дату набрання ним чинності. Надання зворотної сили договору може мати місце тоді, коли фактичні відносини між сторонами, зокрема щодо передання майна, виконання робіт, надання послуг, виникли раніше їх юридичного оформлення.

Разом з тим, ні відповідач, ні третя особа по справі суду не надали доказів, які б спростовували твердження позивача про відсутність фактичних відносин між орендарем і орендодавцем та невикористання ФОП ОСОБА_1 об'єкту оренди до підписання Договору.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в розмірі 1218,00 грн.

Таким чином, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 27, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним положення пункту 7 Договору на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення об'єктів соціально-культурного, торговельного та іншого призначення №230-13 від 17.10.2013р., укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради в частині встановлення терміну дії договору з 01.04.2013р.

3. Стягнути з Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15; ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 1218,00 грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 17.02.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.