ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р.Справа № 924/1858/14

Господарський суд Хмельницької області у складі: суддя Музика М.В. при секретарі судового засідання Баськовій Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Катіон", м. Хмельницький

до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Трейд", м. Хмельницький

про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2001р.

представники сторін:

від позивача: Зінченко О.Л. - за довіреністю від 18.12.2014 р.

від відповідача: Бабіч О.О. - за довіреністю № 2 від 05.03.2014 року

В судовому засіданні відповідно до ч.2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ВСТАНОВИВ:

позивач - ПАТ "Катіон" звернувся до господарського суду Хмельницької області із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Трейд" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2001 р., укладеного між ВАТ "Катіон" та ТОВ "Євро - Трейд".

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає наступне.

05.07.2001 року між відкритим акціонерним товариством "Катіон", як продавцем, та товариством з обмеженою відповідальністю "Євро-Трейд", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу майна (надалі - Договір).

В пункті 1 договору зазначено, що його предметом є продаж недобудованого приміщення корпусу очищення промислових стоків загальною площею 3024 м2 з прибудованим трьохповерховим приміщенням площею 648 м2, яке розміщене у м. Хмельницькому по вул. Тернопільська, 19. Споруда незакінчена монтажем з 1988 року. Вартість приміщення за експертною оцінкою експертного бюро Дунаєвецької універсальної товарної біржі "Поділля-Центр" становить 96 138 грн.

Рада акціонерного товариства "Катіон" (протокол від 11.06.2001 року) надала згоду на відчуження земельної ділянки, прилеглої до недобудованого приміщення корпусу очищення промислових стоків. Під час перевірки статутного фонду позивача було виявлено відсутність передбачених законодавством документів стосовно планування, проектування та отримання дозвільних документів для здійснення будівництва приміщення корпусу очищення промислових стоків загальною площею 3024 м2 з прибудованим трьохповерховим приміщенням площею 648 м2, яке розміщене на території товариства у м. Хмельницькому по вул. Тернопільській, 19.

Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради 14 листопада 2014 року надав відповідь на запит позивача, де вказано про відсутність дозвільних документів на будівництво об'єктів, вказаних у запиті.

За змістом пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення угоди, тобто - ЦК УРСР.

Відповідно до змісту статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності із статтею 225 ЦК України право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Оскільки продавець зобов'язаний передати покупцю не тільки майно, а й права власності на нього, то дійсним продавцем може бути тільки власник цього майна. Тобто, з аналізу даних норм ЦК випливає, що у випадку, коли продавець сам не має права власності на майно, то такого права, відповідно, не може набути і покупець.

На думку позивача, приміщення, що було продано за договором купівлі-продажу, не відповідало на момент укладення договору цілому ряду чинних на той момент будівельних норм і правил ("СН 202-81* Інструкція про склад, порядок розробки, погодження та затвердження проектно-кошторисної документації на будівництво підприємств, будівель і споруд"; СНиП 2.04.03-85 Будівництво. Каналізація. Зовнішні мережі і споруди"; СНиП 11-90-81, СНиП 2.04.02-84, СНиП 11-28-73*.

Проаналізувавши вищевказані норми та виявивши відсутність документальної інформації, яка була б підтвердженням проведення будівництва згідно чинного на той момент законодавства, позивач прийшов до висновку, що будівництво проводилось без дозвільних документів, а тому приміщення, що продане за спірним договором, на думку позивача, було і залишається самовільно збудованим.

Товариство не набуло прав власності на нерухоме майно, оскільки під час спорудження приміщення порушило законодавство, яке регулює порядок планування, проектування та здійснення будівництва об'єкту нерухомого майна.

Станом на момент укладення договору законодавство не передбачало окремою нормою закону регулювання наслідків самовільного будівництва, здійсненого юридичними особами, відтак, за аналогією закону право власності у товариства не виникло в силу ст. 105 ЦК УРСР.

За змістом ст. 105 ЦК УРСР самовільним (самочинним) будівництвом є спорудження будинку, здійснення його перебудови чи прибудови без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил. Аналогічне визначення поняттю "самочинне будівництво" дають і норми ст. 376 ЦК України - визначаючи означене поняття як будівлю, збудовану на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до абзацу першого статті 105 ЦК УРСР громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Позивач робить висновок, що відповідач на момент укладення договору не був власником самовільно спорудженого приміщення, порушив при укладенні договору приписи чинного на той момент законодавства, а тому договір купівлі-продажу приміщення слід визнати недійсним.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦК УРСР угода, що не відповідає вимогам закону, є недійсною.

За правилами ст. 48 ЦК УРСР угода визнається недійсною при невідповідності її не тільки законові, а й іншим актам, виданим органами державної влади і управління в межах наданої їм компетенції.

Отже, приміщення корпусу очищення промислових стоків з прибудованим трьохповерховим приміщенням по вул. Тернопільській, 19 у м. Хмельницькому не могло бути продане через самочинність його будівництва.

У поясненнях від 22 грудня 2014 року позивач зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Однак, враховуючи хронологію спірних відносин, до останніх необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Позовні вимоги ґрунтуються на недійсності договору купівлі - продажу відповідно до ст. 48 ЦК УРСР. В зв'язку з цим, за п. 3.3 роз'яснень Вищого арбітражного суду України № 02- 5/111 від 12 березня 1999 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" - недійсні угоди, як правило, не породжують для сторін прав та обов'язків, тому до вимог про визнання недійсними таких угод строки позовної давності не застосовуються.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив. Підтримав надіслану ним 16 грудня 2014 року заяву про застосування строків позовної давності, де зазначив, що спірні правовідносини між сторонами виникли за договором від 5 липня 2001 року. Загальна тривалість строку позовної давності за ст. 257 ЦК України встановлюється в три роки. Отже, позивач, звернувшись із позовом 08.12.2014 року, пропустив трьохрічний строк позовної давності.

Розглядом матеріалів справи судом встановлено наступне.

Наказом "Мінмашпром України" Міністерства машинобудування, військо-промислового комплексу і конверсії України №338 від 04.03.1994 року "Про створення відкритого акціонерного товариства "Катіон" створено на базі Заводу "Катіон" (м. Хмельницький) відкрите акціонерне товариство "Катіон" та затверджено його Статут.

Згідно протоколу №19 позачергових загальних зборів відкритого акціонерного товариства "Катіон" від 06.09.2011 року, на зборах прийнято рішення змінити тип та найменування акціонерного товариства з відкритого акціонерного товариства "Катіон" на публічне акціонерне товариство "Катіон".

Як вбачається із державного акту на право постійного користування землею ІІ-ХМ №001317 від 13.01.1999 року, на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 24.12.1998 року №763 відкритому акціонерному товариству "Катіон" надано у постійне користування 22, 3539 гектарів згідно з планом землекористування за адресою: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 19, під промислове підприємство.

Директор ТОВ "Євро-Трейд" листом №15 від 4 серпня 1998 року звернувся до голови правління ВАТ "Катіон" з проханням розглянути можливість продажу недобудованої споруди корпуса очищення промислових стоків.

ВАТ "Катіон" листом №675 від 06.06.2001 року звернулося до начальника Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому з проханням надати згоду на продаж незакінченого монтажем корпуса очищення промислових стоків, який рахується у незавершеному будівництві і знаходиться у податковій заставі. У листі вказано, що кошти від реалізації будуть спрямовані на погашення бюджетної заборгованості по ВАТ "Катіон".

Згідно протоколу засідання Ради товариства "Катіон" від 11.06.2001 року, Радою прийнято рішення про отримання письмового дозволу від податкової інспекції м. Хмельницького на реалізацію недобудованої споруди очищення промислових стоків, проведення експертної оцінки вартості корпусу за рахунок ТОВ "Євро-Трейд", реалізацію ТОВ "Євро-Трейд" корпусу очищення промислових стоків в рахунок погашення заборгованості перед бюджетом, а також надати згоду на відчуження земельної ділянки прилеглої до корпусу.

Державна податкова інспекція у м. Хмельницькому Хмельницької області у відповідь надіслала ВАТ "Катіон" згоду №5477 від 19.06.2001 року, у якій не заперечує на відчуження незакінченого монтажем корпусу очищення промислових стоків згідно листа №675 від 06.06.2001 року при умові спрямування коштів, отриманих від реалізації на погашення податкової заборгованості по ціні згідно експертної оцінки, але не нижче, передбаченої в п.1 ПКМ України №941 від 22.06.1998 року, враховуючи ПДВ.

Дунаєвецькою універсальною товарною біржою "Поділля-Центр" проведеною експертну оцінку корпусу очищення промислових стоків площею 3024 м.кв. та прибудови площею 648 м.к.в. за адресою: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 19, з метою визначення вартості корпусу очищення промислових стоків. Відповідно до Звіту про експертну оцінку вартості корпусу очищення промислових стоків площею 3024 м.кв. та прибудови площею 648 м.кв. за адресою: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, вартість оцінюваних будівель складає 80115 грн.

Згідно довідки Хмельницького бюро технічної інвентаризації від 05.07.2001 року №43/7, готовність недобудованого корпусу очищення промислових стоків пл. 3024 м.кв. та прибудови площею 648 м.кв. у місті Хмельницькому по вул. Тернопільській, 19 складає 74% і вартість його виражається в сумі 80 115, 00 грн.

5 липня 2001 року між ВАТ "Катіон" (продавець) та ТОВ "Євро - Трейд" (покупець) укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець продає, а покупець приймає і оплачує недобудоване приміщення корпусу очищення промислових стоків площею 3024 м. кв. та прибудоване трьох поверхове приміщення площею 648 кв. м., що розміщені на території ВАТ „Катіон", м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 19 (п.1. Договору).

Вартість об'єкту згідно експертної оцінки складає 96138 грн., в т.ч. ПДВ 16023,00 грн. (п.2. Договору).

Відповідно до п.4. Договору, передачу об'єкта провести на протязі 30 днів з дати підписання цього Договору, про що складається відповідний двосторонній акт.

Договір підписаний сторонами та скріплений їхніми печатками.

ВАТ "Катіон" 26.06.2002 року направив лист до Хмельницького міського голови №556 про відчуження земельної ділянки, у якому повідомив, що не заперечує проти відчуження від ВАТ "Катіон" на користь ТОВ "Євро-Трейд" земельної ділянки площею 1, 6637 га згідно проекту, оскільки недобудоване приміщення, яке знаходиться на вказаній ділянці, належить по договору купівлі-продажу ТОВ "Євро -Трейд".

Публічне акціонерне товариство "Катіон" звернулося до відділу містобудування та архітектури Хмельницької обласної державної адміністрації та Управління архітектури та містобудування Хмельницької ради із запитами на інформацію від 07.11.2014 року №661 та №662 відповідно, у яких просить надати інформацію про наявність документації стосовно проектування та отримання дозволів на будівництво.

Відділ містобудування та архітектури Хмельницької обласної державної адміністрації листом №01-21/357 від 12.11.2014 року надав відповідь, що у зв'язку із неодноразовою реорганізацією відділу зазначеною у запиті інформацією останній не володіє. Управління архітектури та містобування Департаменту архітектури, містобування та земельних ресурсів у відповіді від 14.11.2014 року №4343/03-01-15 вказало, що дозвільні документи на будівництво об'єктів на території заводу "Катіон" по вул. Тернопільській, 19 (корпус очищення промислових стоків, складське приміщення, металевий бокс, цегляний бокс, навіс для хімічних матеріалів, навіс для будівельних матеріалів) відсутні.

19 листопада 2014 року ПАТ "Катіон" направило Хмельницькому БТІ запит на інформацію №639, у якому просить надати завірені копії документів стосовно затвердження проекту будівництва приміщення корпусу очищення промислових стоків з прибудовою, надання дозволу на будівництво, технічного паспорту об'єкту та інших наявних у БТІ документів.

Хмельницьке БТІ листом №7104/01-15 від 21.11.2014 року повідомило ПАТ "Катіон", що вказані документи можуть бути надані лише власнику майна та за його безпосередньої явки.

Враховуючи вищенаведене, позивач, вважаючи, що дозвільні документи на будівництво приміщення корпусу очищення промислових стоків за адресою: м. Хмельницький, вул. Тернопільська, 19 відсутні, звернувся з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2001 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується наступне.

Приписами п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Пунктом 10 роз'яснення Вищого Арбітражного суду України від 12.03.1999 № 02-5/111 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням угод недійсними" визначено, що відповідність чи невідповідність угоди вимогам законодавства має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент укладення спірної угоди.

Виходячи з вищевикладеного, правовідносини між сторонами у даному спорі щодо порядку і наслідків визнання угод, які були укладені до 1 січня 2004 року, недійсними, - регулюються за правилами Цивільного кодексу УРСР.

У відповідності до ст. 224 Цивільного кодексу УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право продажу майна, згідно ст. 225 ЦК УРСР, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

Проте, матеріали справи не містять доказів наявності права власності на незакінчене будівництво корпусу очищення промислових стоків загальною площею 3024 м.кв. з прибудованим трьохповерховим приміщенням площею 648 м.кв., яке стало предметом оскаржуваного договору купвлі-продажу. Відповідачем також будь-яких дозвільних документів на вказане будівництво надано не було. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність права позивача проводити будівництво корпусу очищення промислових стоків, з огляду на що останній не був наділений правом на його відчуження.

Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону.

Як встановлено судом, оскаржуваний договір купівлі-продажу від 05.07.2001 року не відповідає положенням ЦК УРСР, зокрема, ст. 225 ЦК УРСР, тому підлягає визнанню недійсним.

Стосовно поданої позивачем заяви про застосування строку позовної давності судом враховується наступне.

Спірний договір, як вбачається з матеріалів справи, укладено 5 липня 2001 року, тобто до набрання чинності ЦК України. Згідно пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що до позовів про визнання заперечуваного правочину недійсним, право на пред'явлення якого виникло до 1 січня 2004 року, застосовується позовна давність, встановлена для відповідних позовів законодавством, що діяло раніше.

З огляду на викладене, до позовних вимог про визнання угод недійсними застосовуються правила про позовну давність. При цьому правила про позовну давність, встановлені ЦК України, будуть застосовуватися лише за умови, що право на пред'явлення такого позову виникло лише після 1 січня 2004 року.

Відповідно до статті 71 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), що діяв до 1 січня 2004 року, позовна давність - це строк, у межах якого особа, право якої порушено, може звернутися до суду з вимогою про його захист.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР, до позовів про визнання угод недійсними застосовувався загальний строк позовної давності - три роки.

Статтею 80 ЦК УРСР передбачено, що закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Аналогічні положення містяться і у статтях 256, 257, 268 ЦК України.

Початок перебігу позовної давності визначається відповідно до правил статті 76 ЦК УРСР або ст. 261 ЦК України. За загальними правилами перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному випадку початком перебігу такого строку є дата укладення оскаржуваного договору - 05.07.2001 року, оскільки позивач саме з цього моменту позивач як сторона такого договору дізнався про можливе порушенням свого права.

Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу від 05.07.2001 року сплив 05.07.2004 року.

З огляду на вказане, враховуючи, що до позовних вимог про визнання угод недійсними застосовуються правила про позовну давність та сплив позовної давності в даному спорі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову (аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2014 року у справі № 5011- 7/1603 - 2012).

Згідно ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, враховуючи, що до позовних вимог про визнання договорів недійсними, в тому числі укладених до 1 січня 2004 року, застосовуються правила строків позовної давності, суд, з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, та їх пропуску на момент подання позову, відмовляє в задоволенні останнього.

У зв'язку зі відмовою у задоволенні позову, відповідно до ст. 49 ГПК, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 85, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові публічного акціонерного товариства "Катіон", м. Хмельницький до товариства з обмеженою відповідальністю "Євро - Трейд", м. Хмельницький про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 05.07.2001 р., відмовити.

Повне рішення складено 24.02.2015 р.

Суддя М.В. Музика