ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 924/741/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Іванової Л.Б.
суддівГольцової Л.А. (доповідач), Козир Т.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам"
на постановуРівненського апеляційного господарського суду від 04.12.2014
у справі№ 924/741/14
Господарського судуХмельницької області
за позовомДочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам"
доДержавного підприємства "Дослідне господарство "Проскурівка" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної Академії аграрних наук України"
простягнення 206252,00 грн збитків та зобов'язання виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30 виробництва сільськогосподарської продукції
за участю представників:

позивача: повідомлений, але не з'явився;

відповідача: Кобза В.М., дов. від 12.07.2014;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 20.08.2014 у справі №924/741/14 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Субботіна Л.О., судді - Магера В.В., Музика М.В.) позовні вимоги задоволено частково. Зобов'язано відповідача виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30 виробництва сільськогосподарської продукції, укладеного між позивачем та відповідачем, а саме надати можливість виробництва сільськогосподарської продукції позивачу на земельних ділянках сільськогосподарського призначення загальною площею 1929,0 га (ріллі) та забезпечити в будь-який час вільний доступ позивача до зазначених земельних ділянок. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 04.12.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Юрчук М.І., судді - Філіпова Т.Л., Крейбух О.Г.) рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.08.2014 у справі № 924/741/14 скасовано в частині зобов'язання відповідача виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30 виробництва сільськогосподарської продукції та в цій частині прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. В іншій частині рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.08.2014 у справі №924/741/14 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить її скасувати в частині скасування рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.08.2014 у справі №924/741/14 та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник послався на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права.

В засіданні суду 04.02.2015 в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 18.02.2015.

Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не є перешкодою для суду касаційної інстанції переглянути в касаційному порядку оскаржуване судове рішення.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Місцевим та апеляційним господарськими судами під час розгляду справи встановлено, що між позивачем (Сільськогосподарський товаровиробник) та відповідачем (Господарство) 18.04.2012 укладений договір № 30 виробництва сільськогосподарської продукції, за умовами якого Господарство надало згоду на виробництво, а Сільськогосподарський товаровиробник на свій ризик зобов'язався виробити сільськогосподарську продукцію (виробництво) та провести розрахунки із Господарством. Виробництво здійснюється на виробничих потужностях Господарства.

Пунктом 1.4 договору визначена характеристика виробництва: підготовка ґрунту (оранка, дискування тощо), посів насіння сільгоспкультур, підживлення добривами, внесення засобів захисту рослин, збирання вирощеного урожаю сільгоспкультур, переробка, перевезення, зберігання урожаю (сільгосппродукції), персонал, матеріально - технічні ресурси (засоби захисту рослин, добрива, насіння, паливно-мастильні матеріали тощо), техніка сільськогосподарського товаровиробника та господарства.

Відповідно до п. 1.5 договору місце та площі виробника (виробничих потужностей, що використовуються) складають земельна ділянка на землях Проскурівської сільської ради загальною площею 1929 га (ріллі), які знаходяться у користуванні Господарства на підставі Державних актів на право постійного користування земельною ділянкою ІІ-ХМ №002872 від 24.02.1998.

Строк виробництва - 5 років (п. 1.6 договору).

Згідно п. 1.7 договору, вироблена продукція (в тому числі незавершене виробництво - посіви) є власністю Сільськогосподарського товаровиробника. Витрачені за цим договором матеріально-технічні ресурси Сільськогосподарського товаровиробника є його власністю протягом усього строку дії.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, Господарство зобов'язане надати можливість виробництва сільськогосподарської продукції Сільськогосподарському товаровиробнику на земельних ділянках сільськогосподарського призначення загальною площею 1929 га (ріллі). Господарство зобов'язане всіляко сприяти Сільськогосподарському товаровиробнику у виробництві за цим договором, забезпечити в будь-який час вільний доступ Сільськогосподарському товаровиробнику до зазначених земельних ділянок (п. 4.2.5 договору).

В подальшому, сторонами підписано додатки № 4 та № 5 до договору від 18.04.2012 № 30, якими уточнено фактичний розмір посівних площ земельної ділянки, яка використовується позивачем, а саме - 1106 га, посіяно ярого ячменю - 359 га (додаток № 4), всього 1929 га, в тому числі ярий ячмінь - 200 га (додаток № 5).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача збитки за перешкоджання в обробітку земельних ділянок, що є наслідком не отримання врожаю і прибутку, а також просив зобов'язати відповідача виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30.

Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача вчинити певні дії, як вірно зазначили суди, позивач послався на: 1) акт від 28.04.2014, підписаний представниками позивача та працівниками відповідача; 2) лист ДП ДГ "Проскурівка" від 02.10.2013 № 91; 3)висновок від 03.04.2014 Ярмолинецького РВ УМВС України в Хмельницькій області за результатами розгляду звернення позивача з приводу перешкоджання керівництвом відповідача у здійсненні його господарської діяльності; 4) довідку штабу Хмельницької самооборони і народного контролю; 5) листи прокуратури Хмельницької області від 10.06.2014 № 07/1-1857-14, Ярмолинецького РВ УМВС України від 09.04.2014 № 2511, прокуратури Рівненського району від 29.04.2014 №168-2014; 6) лист позивача від 14.04.2014 № 754. На переконання позивача, зазначеними документами підтверджується не виконання відповідачем п.4.2.1 та п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30.

Що стосується позовних вимог про стягнення суми збитків, то позивач надав загальний розрахунок не отриманого ним прибутку (упущеної вигоди) та розрахунок суми збитків по ярому ячменю 2014 року, аудиторський звіт щодо правильності визначення суми збитків, довідки Департаменту агропромислового розвитку Хмельницької обласної державної адміністрації від 07.07.2014 № 04-02/1656 та ГУ статистики у Хмельницькій області від 07.07.2014 № 02.2-10/192 ПІ, видаткові накладні, договори про надання послуг з обробітку землі від 03.04.2014 № 01/14-Хм, від 07.04.2014 № 02/14-Хм, договори про надання послуг від 28.04.2013, від 20.04.2013, від 15.04.2013, від 10.07.2013, від 19.06.2013.

Вирішуючи спір у справі, суди попередніх інстанцій дійшли прямо протилежних висновків щодо підставності і ґрунтовності позовних вимог в частині зобов'язання виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30. Так, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині, натомість суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду і відмовляючи в позові, вирішив, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем умов п.4.2.1, п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30.

Відносно позовних вимог про стягнення 206252,00 грн збитків, то як місцевий господарський суд, так і суд апеляційної інстанції дійшли висновку про недоведеність позову в цій частині та, відповідно, відмову в його задоволенні.

Згідно положень ч. 2 ст. 1115 ГПК України, касаційна інстанція перевіряє юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду та постанові апеляційного господарського суду.

Відповідно абз. 2 п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6).

Згідно зі ст. 42, 43 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи, а якщо спір вирішується колегіально - більшістю голосів суддів. У такому ж порядку вирішуються питання, що виникають у процесі розгляду справи (ст. 47 ГПК України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 "Про судове рішення" визначено, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд першої інстанції під час вирішення спору надав оцінку та прийняв до уваги лише докази позивача, тоді як апеляційний господарський суд при перегляді рішення в апеляційному порядку зважав, в свою чергу, виключно на позицію відповідача, чим порушено вимоги ст. 42 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Повнота оцінки доказів означає, що суд зобов'язаний дослідити й оцінити всі зібрані у справі докази, які є допустимими.

В силу положень ГПК України, господарський суд не лише вправі, а й повинен з'ясувати усі обставини справи, що входять до предмета доказування в ній та мають значення для її розгляду, хоча б сторони та інші учасники судового процесу й не посилалися на відповідні обставини.

З'ясувавши, що зібраних у справі доказів недостатньо для прийняття рішення, а можливість їх одержання не вичерпана, судам слід було запропонувати сторонам подати додаткові докази, а в разі виникнення у сторін труднощів, за їх клопотанням, сприяти у витребуванні таких доказів.

Зазначені вимоги процесуального закону попередніми судовими інстанціями не виконані.

Водночас, судом апеляційної інстанції досліджувалось питання та надавалась оцінка виконання позивачем умов договору від 18.04.2012 № 30, за результатами чого судом зроблено висновок, що "в першу чергу мало місце невиконання умов договору № 30 зі сторони позивача, а не відповідача", тоді як предметом позовних вимог є зобов'язання відповідача виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору № 30 і питання належного виконання умов зазначеного договору позивачем може бути предметом іншого судового розгляду.

До того ж, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору № 30, суд апеляційної інстанції не навів мотивів, якими документами підтверджуються доводи відповідача про належне виконання останнім спірних пунктів договору, що могло б свідчити, поряд з іншим, про відсутність підстав для задоволення позову в зазначеній частині.

Також, необхідно відзначити, що суди, здійснюючи розгляд справи, не звернули увагу, що наданий позивачем до матеріалів справи (наявний в єдиному екземплярі) примірник договору (а.с. 9-11, т.с. 1) не містить номера (за наявності) та дати укладення, а лише на останній сторінці (а.с. 11, т.с. 1) є відмітка про його реєстрацію в Національній Академії аграрних наук України (від 18.04.2012 № 30). Судами не з'ясовано питання, чи є така відмітка датою укладення договору та його номером або це лише відмітка про його реєстрацію у відомстві, до якого відноситься відповідач.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст. 33 ГПК України).

Наведене свідчить, що, під час розгляду справи місцевим господарським судом та апеляційного перегляду, господарськими судами попередніх інстанцій допущено порушення ст. 42, 43, 47, 43, 82, 99, 101 ГПК України, що є підставою для скасування прийнятих у цій справі судових рішень в частині позовних вимог, які задоволені та направлення справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що звертаючись до суду з касаційною скаргою, позивач не оскаржує судові рішення попередніх інстанцій в частині розгляду позову про стягнення з відповідача збитків в сумі 206252,00 грн.

Касаційна інстанція, в силу приписів ст. 1117 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством, вирішити спір.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.08.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.12.2014 у справі № 924/741/14 скасувати в частині позовних вимог про зобов'язання Державного підприємства "Дослідне господарство "Проскурівка" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної Академії аграрних наук України" виконати умови п.4.2.1, п.4.2.5 договору від 18.04.2012 № 30 виробництва сільськогосподарської продукції, укладеного між Дочірнім підприємством "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" та Державним підприємством "Дослідне господарство "Проскурівка" Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної Академії аграрних наук України", а саме надати можливість виробництва сільськогосподарської продукції Дочірньому підприємству "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" на земельних ділянках сільськогосподарського призначення загальною площею 1929,0 га (ріллі) та забезпечити в будь-який час вільний доступ Дочірнього підприємства "Агрофірма "Луга-Нова" Приватного підприємства "Універсам" до зазначених земельних ділянок.

У цій частині справу № 924/741/14 направити на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

В іншій частині позову рішення Господарського суду Хмельницької області від 20.08.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 04.12.2014 у справі № 924/741/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Л.Б. ІВАНОВА

Судді Л.А. ГОЛЬЦОВА

Т.П. КОЗИР