КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа№ 910/11400/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Пашкіної С.А.

Сітайло Л.Г.

при секретарі Майданевич Г.А.

за участю від позивача - Плясун О.І., Андрієвська О.В.

представників сторін: від відповідача - не з'явився.

третя особа - не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Акціонерної компанії "Київводоканал" на рішення господарського суду м. Києва від 05.11.2014 року у справі № 910/11400/14 (головуючий суддя Трофименко Т.Ю., Борисенко І.І., Ващенко Т.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

до Приватного підприємства "Торговий дім "Кодіс -Сервіс"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково- виробниче підприємство "Неосинтез"

про розірвання договору

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року в позові відмовленно повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариства "Акціонерної компанії "Київводоканал" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.11.2014 року повністю та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено до розгляду.

В судове засідання 20.01.2015 року представники відповідача та третьої особи не з'явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2015 року відкладено розгляд справи.

В судове засідання 03.02.2015 року представник третьої особи не з'явився. Розгляд справи було відкладено на 10.02.2015 року.

В судове засідання 10.02.2015 року представники відповідача та третьої особи не з'явилися.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача та третьої особи, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 24.01.2014 р. між Приватним підприємством "Торговий дім "Кодіс-Сервіс" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі - покупець) укладено договір поставки сульфату алюмінію № 78/24/14-14, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити коагулянт (алюміній сірчанокислий з вмістом не менше 16%) на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1. договору, ціна товару - коагулянт, що постачається за цим договором, складає 1990,00 грн. за одну тонну, з урахуванням витрат на поставку товару до місця зазначеного у заявці позивача.

Відповідно до п. 3.1. договору, постачання кожної партії товару здійснюється позивачем у відповідності до умов DDP, згідно "ІНКОМТЕРМС-2010" виключно на підставі письмових заявок покупця, в яких вказується найменування, кількість, дата поставки та реквізити вантажоодержувача, яким є Департамент експлуатації водопровідного господарства ПАТ "АК "Київводоканал". Сторони домовилися, що заявку на поставку товару відповідач направляє позивачу факсимільним способом.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що постачальник зобов'язується поставити товар для структурного підрозділу покупця - Департаменту експлуатації водопровідного господарства ПАТ "АК "Київводоканал" на вітку залізничної станції покупця.

Згідно п. 3.3. договору, перехід права власності на товар до покупця відбувається з моменту передачі йому товару та підписання накладних на товар.

Відповідно до п. 5.1. договору, розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються на підставі рахунку-фактури постачальника, який виписується у відповідності до заявки покупця. Покупець здійснює оплату товару протягом 20 банківських днів з моменту отримання товару від постачальника.

Згідно п. 7.5. договору, покупець має право відмовитися від товару неналежної якості або товару, строк поставки якого порушено. Відмова від прийняття товару повинна бути направлена постачальнику в письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у березні 2014 року було поставлено відповідачеві товар загальною вартістю 2789184,00 грн., а Департаментом експлуатації водопровідного господарства ПАТ "АК "Київводоканал" прийнято товар, що підтверджується видатковими накладними, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Крім того, на підтвердження факту поставки вказаного товару було складено акт №1/03 КД прийому-передачі партії сірчанокислого алюмінію від 31.03.2014 р. в кількості 594,000 тон вартістю 1182060,00 грн. та акт №1/03 КП прийому-передачі партії сірчанокислого алюмінію від 31.03.2014 р. в кількості 807,600 тон вартістю 1607124,00 грн., які підписано від імені покупця Заступником генерального директора Департаменту експлуатації водопровідного господарства Публічного акціонерного товариства "АК "Київводоканал" Дараган В.М.

На підставі всіх складених у квітні 2014 року заявок на поставку Товару був складений графік на постачання сірчанокислого алюмінію, який підписаний постачальником та скріплений його печаткою. Протягом квітня 2014 року постачальник зобов'язався поставити покупцю 2 048 тонн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що Відповідач в порушення вимог чинного законодавства та умов Договору не виконав взяті на себе зобов'язання, не поставивши взагалі, в квітні 2014 року товар, відповідно до погодженого обома сторонами Договору графіку, та зазначає, що це є істотним порушенням договору. Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" зазначає, що коагулянт алюмінію є стратегічно важливою сировиною, яка потрібна для очищення води, яка використовується ПАТ "АК "Київводоканал" для надання належної якості послуг з водопостачання. Кількість сировини, яка зафіксована в Графіку є необхідною Позивачу для надання якісних послуг з постачання питної води, у відповідному періоді.

Неналежне виконання Відповідачем умов Договору та не поставка в квітні 2014 року коагулянту алюмінію, стало підставою порушення функціонування роботи Товариства.

В зв'язку з вищевикладеним позивач звернувся до Відповідача з листом від 30.04.2014 № 1051/12 з пропозицією розірвати Договір достроково.

Проте, як зазначав позивач відповідач на зазначений лист відповіді не надав.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Статтею 651 Цивільного Кодексу України передбачені загальні підстави для зміни чи розірвання договору. За вимогою однієї із сторін договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду при істотному порушенні умов договору іншою стороною.

Поняття дефініції істотного порушення сформульовано в статті 651 Цивільного Кодексу України, а саме: істотним визнається порушення договору однією із сторін, яке спричинить іншій стороні такі збитки, що вона у значній мірі втратить те, на що могла розраховувати при укладанні договору.

Згідно п. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 188 Господарського кодексу України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

У даному випадку, як на підставу розірвання договору, позивач посилається на порушення відповідачем п. 1.1 договору, а саме не поставка товару.

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити коагулянт (алюміній сірчанокислий з вмістом не менше 16%) на умовах цього договору.

Неналежне виконання Відповідачем умов Договору та не поставка в квітні 2014 року коагулянту алюмінію, стало підставою порушення функціонування роботи Товариства.

Проте, дана позиція не підкріплена доказами, які б свідчили, про спричинення позивачу таких збитків, що він у значній мірі втратив те, на що міг розраховувати при укладанні договору, тому наведені позивачем обставини не є підставами для розірвання договору, що передбачено положеннями Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України та не передбачено умовами самого договору.

Відповідно до частини 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору на підставі доказів у справі. Зокрема, відповідно до частини 2 статті 32 Господарського процесуального кодексу України - на підставі письмових доказів та пояснень представників сторін.

Згідно із частиною 1 статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що порушення допущені відповідачем при виконанні умов договору оренди не є істотними в розумінні ст. 651 ЦК України та не можуть бути підставою для розірвання Договору поставки та задоволення позовних вимог у даній справі.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він заявив позовні вимоги.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів цілком підтримує висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позову повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду м. Києва від 05.11.2014 року у справі №910/11400/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Справу № 910/11400/14 повернути до господарського суду м. Києва.

6. Копію постанови направити сторонам та третій особі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Сітайло

Повний текст постанови складено 11.02.2015 року.