ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

18.02.2015 Справа № 920/96/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодіс-Суми», м. Суми,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Шеремет Дмитра Івановича, м. Суми,

про стягнення 87 446 грн. 08 коп.

СУДДЯ ЗРАЖЕВСЬКИЙ Ю.О.

Представники сторін:

від позивача: Чирко Г.Г.;

від відповідача: Шеремет Д. І.;

За участю секретаря судового засідання Кас'ян А.О.

У судовому засіданні 10.02.2015року судом оголошено перерву до 18.02.2015року о 10 год. 30 хв.

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором поставки № 9035 від 17.07.2014року в розмірі 87 446 грн. 08 коп., в тому числі 17 381 грн. 25 коп. заборгованості за товар, 190 грн. 00 коп. 3% річних, 1772 грн. 89 коп. інфляційних збитків, 46 234 грн. 13 коп. пені, 17 381 грн. 25 коп. штрафу за несвоєчасну оплату отриманого товару, 940 грн. 00 коп. боргу, 10 грн. 28 коп. 3% річних, 95 грн. 88 коп. інфляційних збитків, 2500 грн. 40 коп. пені, 940 грн. 00 коп. штрафу, а також стягнути витрати позивача по сплаті судового збору.

Представник позивача підтримує позовні вимоги.

Позивач подав звернення про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів від 05.02.2015року, в тому числі копій накладних на відпуск та повернення тари, платіжних доручень та касових чеків про оплати товару.

Відповідач подав письмові пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі від 12.02.2015року, де вказує на тяжке фінансове становище, у зв'язку з чим просить суд не стягувати штрафні санкції.

У судовому засіданні 18.02.2015року відповідач зазначив, що визнає суму основного боргу в розмірі 17 381 грн. 25 коп. Представники сторін підтвердили, що оборотна тара на суму 940 грн. 00 коп. повернута відповідачем позивачу згідно з накладною б/н від 12 грудня 2014 року.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд встановив:

17.07.2014року між сторонами було укладено договір поставки № 9035 відповідно до умов якого, позивач зобов'язався у порядку та на умовах, визначених договором поставляти (передавати у власність) відповідачу товар в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у видаткових накладних, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався приймати та оплачувати такий товар.

За умовами п. 2.1 договору, поставка товару здійснюється на умовах СРТ-ІНКОТЕРМС 2000 (поставка товару на склад покупця) та EXW-ІНКОТЕРМС 2000 (отримання товару зі складу постачальника за адресою: м. Суми, вул. Скрябіна, 7).

Відповідно до п. 2.2 договору, поставка кожної партії товару здійснюється на підставі замовлення відповідача, в якому вказується необхідний асортимент товару, кількість товару, дата поставки.

Згідно з п. 2.6 договору, датою поставки товару відповідачеві вважається дата підписання сторонами видаткової накладної.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 6 (шести) днів з моменту отримання відповідачем товару.

Згідно з умовами п.п. 6.2, 6.3 договору, відповідач зобов'язаний повернути відвантажену з товаром оборотну тару, яка підлягає прийому підприємством - виробником готової продукції. Терміни повернення тари, а також майнова відповідальність за її неповернення, визначаються Правилами застосування, обігу і повернення засобів упаковки багаторазового використання і Правил повторного використання дерев'яної, картонної тари та паперових мішків, затверджених наказом Міністерства державних ресурсів України № 15 від 16.06.1992 року.

Матеріалами справи, зокрема товарно-транспортними накладними № 101826 від 17.07.2014 року на суму 4152 грн. 17 коп., № 103523 від 21.07.2014 року на суму 6448 грн. 62 коп., № 108038 від 28.07.2014 року на суму 7474 грн. 10 коп., № 112838 від 04.08.2014 року на суму 1690 грн. 28 коп., № 115954 від 07.08.2014 року на суму 5934 грн. 08 коп., № 115958 від 07.08.2014 року на суму 1842 грн. 00 коп., № 117786 від 11.08.2014 року на суму 380 грн. 52 коп., підтверджується факт поставки позивачем відповідачу та отримання останнім товару на загальну суму 27 921 грн. 77 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив товар своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 17 381 грн. 25 коп. Крім того, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення оборотної тари на суму 940 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судом встановлено, що факт передачі позивачем відповідачу товару на загальну суму 27 921 грн. 77 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не розрахувався за отриманий товар у повному обсязі, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, відповідач має право визнати позов повністю або частково, а також має право до початку розгляду господарським судом справи по суті подати зустрічний позов.

Відповідач у судовому засіданні 18.02.2015року зазначив, що визнає суму боргу за товар в сумі 17 381 грн. 25 коп.

Згідно зі ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати отриманого товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 17 381 грн. 25 коп. заборгованості за товар.

Стосовно заявленого до стягнення боргу в сумі 940 грн. 00 коп., в судовому засіданні 18.02.2015року представники сторін підтвердили, що оборотна тара на вказану суму повернута відповідачем позивачу згідно з накладною б/н від 12.12.2014року, копія якої міститься в матеріалах справи.

З огляду на вказане, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 940 грн. 00 коп. боргу по тарі за їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки оборотна тара на суму 940 грн. 00 коп. повернута відповідачем позивачу згідно з накладною б/н від 12.12.2014року до моменту звернення позивача з позовом до суду.

Згідно з пунктом 7.1 договору, при порушення строку оплати за отриманий товар, передбаченого п. 4.1. договору, відповідач згідно з положенням про поставки продукції, сплачує позивачу пеню за кожен день затримки оплати в розмірі 2% від простроченої суми; у разі, коли затримка оплати за отриманий товар перевищує 30 діб, відповідач сплачує штраф у розмірі 100 % від суми прострочки.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату товару відповідачу нараховано пеню в сумі 46 234 грн. 13 коп. за період з 28.08.2014року по 08.01.2015року в розмірі 2 % за кожен день затримки оплати, виходячи з суми боргу в розмірі 17381 грн. 25 коп., а також штраф в сумі 17 381 грн. 25 коп. (100 % від суми прострочки).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 цього ж Кодексу, встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Вищевказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 09.04.2012 року у справі № 20/246-08 про стягнення суми пені та штрафу.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в сумі 190 грн. 00 коп. та інфляційні збитки в сумі 1772 грн. 89 коп. за період з 28.08.2014року по 08.01.2015року, виходячи з суми боргу в розмірі 17381 грн. 25 коп.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Оскільки позивачем при розрахунку пені не взято до уваги положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., відповідно до якої розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, судом здійснено перерахунок пені не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру, згідно з яким загальний розмір пені складає 1676 грн. 70 коп. за період з 28.08.2014року по 08.01.2015року в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня, виходячи з суми боргу в розмірі 17381 грн. 25 коп.

Статтею 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма є процесуальною і може бути застосована лише разом з відповідною нормою закону матеріального.

Положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Оцінивши обставини справи, враховуючи наведені відповідачем причини неналежного виконання зобов'язання щодо оплати товару, ступінь виконання зобов'язання, період прострочення виконання, оскільки заявлені до стягнення штрафні санкції є надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд зменшує обґрунтовану суму пені, що підлягає стягненню на 50 % до 838 грн. 35 коп. та суму штрафу на 50 % до 8690 грн. 63 коп.

Враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, штрафу, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 190 грн. 00 коп. 3% річних, 1772 грн. 89 коп. інфляційних збитків, 838 грн. 35 коп. пені, 8690 грн. 63 коп. штрафу є правомірними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення штрафу в сумі 8690 грн. 62 коп. та пені в сумі 45 395 грн. 78 коп. за несвоєчасну оплату товару суд відмовляє на підставах вказаних вище.

За прострочення виконання зобов'язання з повернення оборотної тари на суму 940 грн. 00 коп. позивачем відповідачеві нараховано пеню в сумі 2500 грн. 40 коп. в розмірі 2 % за кожен день затримки оплати, виходячи з суми боргу в розмірі 940 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 10 грн. 28 коп., інфляційні збитки в сумі 95 грн. 88 коп. за період з 28.08.2014року по 08.01.2015року, а також штраф в сумі 940 грн. 00 коп.

За змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З огляду на вказане, обов'язок з повернення оборотної тари не є грошовим зобов'язанням.

Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено відповідальності у вигляді пені та штрафу за несвоєчасне повернення тари виходячи з суми вартості останньої.

За порушення строку повернення оборотної тари, згідно з п. 7.3. укладеного між сторонами договору, передбачена відповідальність у вигляді штрафу в розмірі, визначеному Правилами застосування, обігу і повернення засобів упаковки багаторазового використання і Правил повторного використання дерев'яної, картонної тари та паперових мішків, затверджених наказом Міністерства державних ресурсів України № 15 від 16.06.1992 року - по цінах 2013 року в розмірі 5 гривень за кожен ящик та 200 грн. за кожну кегу і балон для вуглекислоти.

Разом з цим, вказані санкції, передбачені договором за порушення строку повернення оборотної тари позивачем до стягнення не заявлені.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 2500 грн. 40 коп., 3 % річних в сумі 10 грн. 28 коп., інфляційних збитків в сумі 95 грн. 88 коп., штрафу в сумі 940 грн. 00 коп. за прострочення виконання зобов'язання з повернення оборотної тари у зв'язку з їх необґрунтованістю та безпідставністю.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1827 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи - підприємця Шеремет Дмитра Івановича (вул. Миропільська, 16, м. Суми, іден. номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лодіс-Суми» (вул. Скрябіна, буд. 7, м. Суми, ) 17 381 грн. 25 коп. заборгованості за товар, 190 грн. 00 коп. 3% річних, 1 772 грн. 89 коп. інфляційних збитків, 838 грн. 35 коп. пені, 8 690 грн. 63 коп. штрафу, 1 827 грн. 00 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складено 20.02.2015 року.

Суддя Ю.О. Зражевський