РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №910/914/15-г

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський стрілочний завод"

до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"

про: стягнення 3 180 322,47 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Демченко В.І. - представник за довіреністю № 36-199 від 02.02.2015;
від відповідача Становова Ю.В. - представник за довіреністю № ЦХП-15/2 від 12.01.15

В судовому засіданні 11.02.15, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Дніпропетровський стрілочний завод" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" заборгованості в розмірі 3 180 322,47 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання укладеного між сторонами договору поставки від 03.03.2014 № ЦХП-05-00914-01 позивач поставив, а відповідач отримав продукцію на загальну суму 3 410 388,00 грн., але останній вартість отриманої продукції повністю не оплатив, внаслідок чого у відповідача існує перед позивачем заборгованість в сумі 3 110 827,07 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 34772,70 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.01.2015 прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі № 910/914/15, розгляд справи призначено на 11.02.15.

11.02.15 через канцелярію суду позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду від 20.01.15.

В судове засідання 11.02.15 представники сторін з'явились, представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача надав письмовий відзив на позов, відповідно до якого проти позову заперечує з тих підстав, що на підприємстві склалась складна ситуація у зв'язку з недофінансуванням. Крім того, враховуючи зміни кон'юнктури ринку і постійне зростання цін на матеріально-технічні ресурси та дизельне паливо на підприємстві утворилась велика кредиторська заборгованість 1,4 млрд. грн. У зв'язку з викладеним, відповідач просить зменшити розмір неустойки з посиланням на п.3 ч.1 ст. 83 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Між публічним акціонерним товариством "Дніпропетровський стрілочний завод" як постачальником (далі - позивач) та Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" як покупцем (далі - відповідач) укладено договір поставки від 03.03.2014 № ЦХП-05-00914-01 (далі - Договір).

Відповідно до п.1.1 договору позивач зобов'язується поставити та передати у власність, а замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невід'ємною частиною Договору, на умовах, що викладені у Договорі .

Відповідно п. 4.1 Договору, його ціна визначається і приймається сторонами в національній валюті України - гривні, на умовах поставки FCA (франко-перевізник) станція відправлення Нижньодніпровськ Придніпровської залізниці з подальшим відправленням за реквізитами вантажоодержувача - кінцевого одержувача за правилами Інкотермс-2010. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у специфікації до Договору. Ціна продукції, узгоджена у специфікації до Договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством.

Загальна сума даного Договору на момент його підписання складає - 23 343 528,96 грн., в т.ч. ПДВ 3 890 588,16 грн. ( п. 4.3 Договору).

Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії Договору, тільки після письмової рознарядки відповідача, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності відповідача або вантажоодержувача до прийому продукції. (п. 5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.3 Договору датою поставки продукції вважається дата відправлення цієї продукції, яка підтверджується штампом станції відправлення на накладній (залізничній) на адресу вантажоодержувача, яка вказана в рознарядці відповідача.

Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за кожну партію поставленої продукції по Договору проводиться відповідачем протягом 75 банківських днів після дати поставки партії продукції, у відповідності з рахунками-фактурами на дану партію, обумовлену згідно п. 5.2 Договору.

Датою оплати вважається дата надходження коштів від відповідача на поточний рахунок позивача (п. 6.2. Договору).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ч. 2 ст. 712 До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання взятих на себе зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив відповідачеві продукцію загальною вартістю 3 410 388,00 грн., що підтверджується наступними документами:

- рахунок-фактура № 58.107 від 31.07.14 на суму 2 292 228,00 грн., залізнична накладна № 45733300 від 31.07.14, видаткова накладна № 270/23 від 29.07.14, акт прийому-передачі № 58.107 від 31.07.14;

- рахунок-фактура № 45.108 від 24.08.14 на суму 559 080,00 грн., залізнична накладна № 46478251 від 24.08.14, видаткова накладна № 347/23 від 22.08.14, акт прийому-передачі № 45.108 від 24.08.14;

- рахунок-фактура № 46.108 від 25.08.14 на суму 559 080,00 грн., залізнична накладна № 46531356 від 25.08.14, видаткова накладна № 348/23 від 24.08.14, акт прийому-передачі № 48.108 від 25.08.14.

Відповідач в свою чергу здійснив часткову оплату поставленої продукції на суму 299560,93 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14-9526 від 10.11.14.

Факт отримання відповідачем поставленої позивачем продукції підтверджується підписаними з обох сторін даного спору та скріпленими їх печатками Актами прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, засвідчені копії яких наявні в матеріалах даної справи.

Даний спір виник внаслідок того, що відповідач, порушуючи умови Договору, у строк встановлений пунктом 6.1, отриману ним продукцію на користь позивача не оплатив. Внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за Договором, в останнього виникла заборгованість перед позивачем за отриману, але не оплачену продукцію в розмірі 3 110 827,07 грн.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи та в їх сукупності, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, а відтак суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 3 110 827,07 грн. підлягає задоволенню.

Оскільки відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

У зв'язку з простроченням з боку відповідача зобов'язань за Договором, позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 34772,70 грн.

Пунктом 10.6. Договору сторони встановили, що в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом здійснено перерахунок розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача, у зв'язку з чим суд зазначає наступне. Судом встановлено, що розмір пені становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягає сума пені у розмірі, заявленому позивачем - 34 772,70 грн.

Судом відхиляється клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій виходячи з наступного.

Ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкції. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд зазначає, що відповідно до п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір стягуваної пені не є надмірно великим порівняно з основною сумою заборгованості, крім того, розмір пені, що заявлена до стягнення позивачем є меншим, за суму пені, що підлягала б стягненню з відповідача відповідно до умов договору поставки, оскільки з розрахунку пені, що наданий позивачем вбачається, що позивачем при розрахунках застосовано облікову ставку НБУ замість подвійної облікової ставки.

Судовий збір позивача у розмірі 63606,45 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (03049, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 11/15; ідентифікаційний код 19014832) на користь Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський стрілочний завод" (49098, м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, буд. 181; ідентифікаційний код 14367980) основну заборгованість в розмірі 3 110 827 (три мільйони сто десять тисяч вісімсот двадцять сім) грн. 07 коп., пеню в розмірі 34 772 (тридцять чотири тисячі сімсот сімдесят дві) грн. 70 коп. та судовий збір в розмірі 63 606 (шістдесят три тисячі шістсот шість) грн. 45 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.02.2015 р.

Суддя Пукшин Л.Г.