РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015Справа №910/29050/14
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дікергофф/ Україна/"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Основа"

про стягнення 141 626,84 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пляс С.А. - представник за довіреністю № 2014-04-16/1 від 16.04.2014 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дікергофф/ Україна/" до товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" про стягнення 141 626,84 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дікергофф/ Україна/" та товариством з обмеженою відповідальністю "Основа" було досягнено домовленостей щодо поставки бетону та з 11 по 20 грудня 2013 року позивач здійснив поставку бетону марки В30П4 в кількості 121 куб. м. по ціні 553.63 грн. за 1 куб. м., бетону та марки В40П4 в кількості 96 куб. м. по ціні 686,67 грн. за 1 куб. м. бетону.

Вказане підтверджується видатковою накладною № СвРН-27 від 20.12.2013 року, підписаною представником відповідача на підставі довіреності № КО-564 від 01.12.2013 року.

Відповідач частково оплатив товар і заборгованість відповідача становить 141 626,84 грн.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 141 626,84 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2014 року порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 27.01.2015 року.

Представник відповідача в судове засідання 27.01.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 29.12.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 018, але 26.01.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.01.2015 року розгляд справи відкладено на 10.02.2015 року.

У судове засідання 10.02.2015 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 29.12.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 014, але 09.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача заперечував проти клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку із необґрунтованістю.

Представник позивача, позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

З 11 по 20 грудня 2013 року товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дікергофф/ Україна/" здійснено поставку бетону марки В30П4 в кількості 121 куб. м. по ціні 553.63 грн. за 1 куб. м., бетону та марки В40П4 в кількості 96 куб. м. по ціні 686,67 грн. за 1 куб. м. бетону товариству з обмеженою відповідальністю "Основа".

Вказане підтверджується видатковою накладною № СвРН-27 від 20.12.2013 року на загальну суму 159 491,45 грн., підписаною представником відповідача на підставі довіреності № КО-564 від 01.12.2013 року.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч.2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.2 статті 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач передав відповідачу товар на підставі видаткової накладної, не укладаючи з відповідачем окремого договору.

Враховуючи те, що позивач виготовив та передав, а відповідач отримав товар на підставі вищезазначеної видаткової накладної, то суд вважає, що сторони уклали договір поставки у спрощений спосіб.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина 1 статті 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач частково оплатив товар у сумі 17 864, 61 грн. і заборгованість відповідача становить 141 626,84 грн.

11.07.2014 року позивач направив відповідачеві претензію № 1043 про оплату товару на суму 141 626,84 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком КМД УДППЗ «Укрпошта» від 11.07.2014 року. Вказану претензію відповідач отримав 16.07.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу. У відповідь на вказану претензію відповідач направив лист, копія якого знаходиться в матеріалах справи, відповідно до якого повідомляє про неможливість виконати свої фінансові зобов'язання.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості у відповідача перед позивачем в сумі 141 626,84 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Основа" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, будинок 17; ідентифікаційний код: 13669489) на користь товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Дікергофф/ Україна/" (03083, м. Київ, вул. Червонопрапорна, будинок 26; ідентифікаційний код 31029255) суму основного боргу в розмірі 141 626 (сто сорок одна тисяча шістсот двадцять шість) грн. 84 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 832 (дві тисячі вісімсот тридцять дві) грн. 54 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 16.02.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий