ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2015 року Справа № 925/2102/14

Господарський суд Черкаської області у складі колегії суддів: головуючого - судді Скиби Г.М., суддів Довганя К.І., Хабазні Ю.А., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув справу за позовом приватного акціонерного товариства «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана», м. Київ, вул. Архітектора Ніколаєва, буд. 7

до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско», Черкаська область ,Черкаський район, с. Геронимівка, вул. Леніна, 1

про визнання договору недійсним,

за участю представників сторін:

від позивача: Сівак О.В. - за довіреністю;

від відповідача: Іванов С.Г. - за довіреністю.

Приватне акціонерне товариство «Технологічна Аграрна Компанія Об'єднана» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕП Транско», в якому просить визнати недійсним договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 26.09.2012р. №ТЭО-26/09-12, укладений між позивачем та відповідачем, та відшкодування судових витрат.

Представник позивача вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення вимог заперечив та просив в позові відмовити. Надав письмовий відзив на позов.

На запитання головуючого присутні учасники заявили: про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень; про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб; про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору. Сторони за договором є суб'єктами господарювання на ринку послуг та є самостійними юридичними особами, що підтверджується свідоцтвами про їх державну реєстрацію. За правовою природою договір транспортно-експедиційного обслуговування від 26.09.2012р. №ТЕО-26/09-12 є договором транспортного експедирування і відповідає вимогам статті 929 ЦК України.

Відносини транспортного експедирування урегульовані главою 65 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання, що виникає між суб'єктами господарювання, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, є господарським зобов'язанням.

Згідно з ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами 25.04.2012р. укладено попередній договір і ними досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір від 25.04.2012р. №ТЕО-26/09-12 (а.с. 12-16), не містить ціни договору, графіку виконання перевезень та вартості надання послуг, оскільки ці моменти визначаються в додаткових угодах, які є невід'ємною частиною договору від 25.04.2012 №ТЕО-26/09-12.

Підстави недійсності договору (правочину) викладені в положеннях ст.ст. 203, 215 ЦК України і розширеному тлумаченню не підлягають.

Суд також враховує, що позивач не довів належними та допустимими доказами (в розумінні положень ст.ст. 33-34 ЦК України) перевищення повноважень Генеральним директором «ТАКО» при укладенні договору від 25.04.2012 №ТЕО-26/09-12 в частині ціни договору, оскільки ціна в спірному договорі від 25.04.2012р. відсутня як умова.

Сторони підтвердили, що по суті виконання умов спірного договору та додаткових угод, як невід'ємних частин основного договору, у них відсутні взаємні претензії. За надані та прийняті послуги експедирування та супроводу вантажу позивач повністю розрахувався і спору в цій частині немає.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, доводи позивача про недійсність договору транспортно-експедиційного обслуговування від 25.04.2012р. №ТЕО-26/09-12 (а.с. 12-16), який укладений між сторонами, не відповідають фактичним обставинам справи, наведеним нормам чинного законодавства та праву позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та відмовляє у позові повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 19.02.2015р.

Головуючий Г.М. Скиба

судді К.І. Довгань

Ю.А. Хабазня