РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015Справа №911/5554/14

За позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області

до публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк"

третя особа РСП "Київцентраеро Украерорух"

про стягнення 11 764,10 грн.

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники сторін:

Від позивача Колода Є.Г.(дов. від 14.01.2015)

Від відповідача Голуб'ятникова Ю.А.(дов. від 28.11.2014)

Від третьої особи не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

30.12.2014 до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області з вимогами до публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" про стягнення 37 29 766,69 грн. заборгованості за договором оренди № 977 від 11.02.2010.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.12.2014 порушено провадження у справі №911/5554/14 та призначено до розгляду на 22.01.2015.

22.01.2015 в судовому засіданні оголошено перерву на 10.02.2015 для подання додаткових доказів по справі.

Представник третьої особи в судове засідання 10.02.2015 не з'явився, причин не явки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи, був належним чином повідомлений.

Представник позивача з'явився в судове засідання 10.02.2015, надав пояснення по суті справи та подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 11 454,16 грн. основної заборгованості та 309,94 грн. пені.

Враховуючи правила ст. 22 ГПК України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог, суд прийняв до розгляду подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, а спір розглядається, виходячи зі зменшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України " Про деякі питання порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 р. щодо застосування норм господарського процесуального кодексу України" від 29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в разі збільшення(зменшення) позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Зменшені позовні вимоги позивач підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача з'явився в судове засідання 10.02.2015, надав пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні, з тих підстав, що станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація, а на момент вирішення спору у нього було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації, а тому, на думку відповідача, позивач мав звернутися до нього із заявою про включення його вимог до реєстру вимог кредиторів відповідача.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.02.2010 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (надалі по тексту - Регіональне відділення, Орендодавець, Позивач), та публічним акціонерним товариством «БРОКБІЗНЕСБАНК» (надалі по тексту - Орендар, Відповідач) уклали договір оренди №977 від (надалі по тексту - Договір) нежитлового приміщення адміністративного корпусу, розташованого за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт «Бориспіль».

На виконання умов Договору, був підписаний Акт приймання-передачі нежитлового приміщення адміністративного корпусу між Орендодавцем та Орендарем.

Відповідно до умов Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку 11195,85 грн. та перераховується до державного бюджету України, з урахуванням індексу інфляції.

Пунктами Договору визначені одні з основних обов'язків Орендаря, зокрема своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату, щомісяця надавати інформацію Орендодавцю про перерахування орендної плати за попередній місяць (копію платіжного доручення з відміткою банку).

Як встановлено судом, даний договір погоджений та підписаний Відповідачем без жодних зауважень, зміни до Договору, не вносились, в судовому порядку договір недійсним не визнавався.

Таким чином, укладання Договору, в добровільному порядку погодженого та підписаного сторонами, мало на меті отримання Відповідачем права користуватися державним майном, що, в свою чергу, призвело до виникнення його обов'язку сплачувати орендну плату належним чином у встановлені строки.

Проте, як наголошував позивач, орендар систематично не сплачував орендну плату, чим порушив обов'язок щодо сплати коштів за користування державним майном, покладений на Орендаря Договором та законодавством України.

У відповідності до заяви про зменшення позовних вимог загальна сума заборгованості по орендній платі, станом на день розгляду справи становить 11 454,16 грн., а також позивач нарахував 309,94 грн. пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.02.2014 прийнято рішення № 9 про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації, відповідно до якого на підставі постанови Правління Національного банку України від 28 лютого 2014 року №107 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" до категорії неплатоспроможних", керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вирішила розпочати процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" з ринку та запровадити в ньому тимчасову адміністрацію з 03.03.2014 по 02.06.2014.

Крім того, відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 10.06.2014 № 339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 11.06.2014 № 45 про початок здійснення процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

Відтак, станом на момент вирішення спору у відповідача була запроваджена тимчасова адміністрація, було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Згідно з нормами статті 110 Цивільного кодексу України особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки та банківську діяльність.

Відповідно до статті 77 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 8 Перехідних Положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відтак, станом на момент звернення Позивача з даним позовом до суду у Відповідача було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації.

Частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема:

1. задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2. примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3. нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Визначення поняття "кредитор банку" містять приписи Закону України "Про банки і банківську діяльність". Так, відповідно до статті 2 Закону, кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду з ліквідації, зокрема:

- строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав (п.п. 3);

- припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку (п.п. 4);

- втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Статтею 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет, а також здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

Оголошення щодо відкликання банківської ліцензії, ініціювання ліквідації банку та початок прийняття вимог кредиторів було розміщено в газеті «Урядовий кур'єр» №106 та «Голос України» № 113 14.06.2014.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Таким чином, після запровадження у AT «Брокбізнесбанк» тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 Закону та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Однак, у встановлений Законом строк, Позивач не скористався своїм правом та не звернувся до Відповідача з вимогою про включення його до реєстру кредиторів, що підтверджується службовою запискою в. о. головного бухгалтера AT «Брокбізнесбанк» від 17.01.2015 №3-кр(в матеріалах справи).

А отже, відповідно до п. 8 ст. 49 Закону, вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Розглядаючи спір по суті, судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду має право продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що уповноважена особа Фонду дала дозвіл на продовження виконання відповідачем спірного платіжного доручення позивача та заяв про перерахування залишку коштів на рахунках.

Крім того, виходячи зі змісту статей 39, 40, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку) у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 статі 39 даного Закону. Фонд складає реєстр активів і зобов'язань, які підлягають відчуженню. Під час відчуження зобов'язань Фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій статтею 52 даного Закону. Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від реалізації майна банку після повного задоволення вимог попередньої черги. Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку) та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 764,10 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя Головатюк Л.Д.

Дата підписання повного тексту рішення 17.02.2015