ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 910/9224/14

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Цвігун В.Л.,
розглянувши касаційну скаргу
Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014
у справі№ 910/9224/14 Господарського суду міста Києва
за позовомКомунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Моор і Кросондович"

простягнення 41355,86 грн. заборгованості за комунальні послуги, 14407,81 грн. інфляційних втрат, 3225,57 грн. 3 % річних
за участю представників сторін
від позивача:Денисюк В.В. (довіреність № 55-Д від 26.12.2014),
від відповідача:Макаренко Т.В. (довіреність № 10 від 10.07.2014),

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" у травні 2014 року звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Моор і Кросондович" про стягнення 41355,86 грн. заборгованості за комунальні послуги, 14407,81 грн. інфляційних втрат, 3225,57 грн. 3 % річних та судових витрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2014 у справі № 910/9224/14 (суддя Паламар П.І.) залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 910/9224/14 (у складі колегії суддів: Ропій Л.М. - головуючого, Калатай Н.Ф. Рябухи В.І.) позов Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" міста Києва задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Моор і Кросондович" на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 37008,15 грн. боргу, 22,98 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1670,73 грн. три проценти річних з простроченої суми, 774,04 грн. витрат з оплати судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 910/9224/14 Господарського суду міста Києва, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2014 у справі № 910/9224/14 Господарського суду міста Києва та постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 910/9224/14 Господарського суду міста Києва.

У касаційній скарзі заявник посилається на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивачем подано позов про стягнення з відповідача заборгованості з комунальних послуг за договором № К-318 за період з 27.09.2010 по 13.12.2011 у розмірі 41355,86 грн. основного боргу, 14407,81 грн. інфляційних втрат, 3225,57 грн. 3 % річних; заборгованості з комунальних послуг за договором № П-114 за період з 12.01.2012 по 28.02.2014 у розмірі 32806,82 грн. основного боргу, 11.18, грн. інфляційних втрат, 1401,41 грн. 3 % річних.

Відповідачем до суду першої інстанції 15.07.2014 подано клопотання про застосування строків позовної давності до вимог за період з вересня 2010 року по березень 2011 року включно.

Між відповідачем (споживач) та Комунальним підприємством Шевченківської районної у місті Києві ради в особі Житлово-експлуатаційної контори "Покровська" (виконавець) 01.04.2007 укладено договір № К-318.

Між відповідачем (споживач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради (виконавець) 01.12.2011 укладено договір № П-114 про надання послуг з централізованого опалення, холодного водопостачання та водовідведення.

Згідно з пунктом 1.2. статуту позивача, зареєстрованого 26.06.2012 номер запису 2016771, Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва", перейменовано з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради.

Відповідно до пункту 1 договору № К-318 від 01.04.2007, споживач на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1999 займає приміщення (будівлю), що має зазначені у договорі технічні характеристики для визначення комунальних послуг, а виконавець надає споживачу комунальні послуги з холодної води, теплоносія для централізованого опалення.

Пунктом 3 договору № К-318 від 01.04.2007 передбачено, що споживач бере на себе обов'язки оплатити надані послуги в 10-ти денний строк після отримання, виставлених виконавцем документів.

Згідно з пунктом 7 договору № К-318 від 01.04.2007, плата за надані комунальні послуги розраховується виконавцем щоквартально за даними КП ЖЕК "Покровська" та організацій - постачальників.

Відповідно до пункту 1.1 договору № П-114 від 01.12.2011, виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, холодного водопостачання і водовідведення, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Пунктом 3.1 договору № П-114 від 01.12.2011 встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Відповідно до пункту 3.2 даного договору, у разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше числа місяця, що настає за розрахунковим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження виконання договорів № К-318 від 01.04.2007, № П-114 від 01.12.2011, позивачем додано копії документів: договір № 05616/2-10 від 20.04.2005 на постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації міста Києва, приймати від нього стічні води у систему каналізації міста Києва, відповідно до Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 01.07.1994, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22.07.1994 за № 165/374, які втратили чинність на підставі наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 190 від 27.06.2008, укладеного між Комунальним підприємством-управління житлового господарства Шевченківського району (абонент) та Відкритим акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" (постачальник); договір № 33-0015 від 01.11.2003 на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладеного між КП УЖГ Шевченківського району (ЖЕК - 1008)(споживач) та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго" (постачальник); облікових карток з фактичного споживання теплової енергії; розшифровок рахунків абонента; дислокації про водопостачання орендарів та інших споживачів до договору № 05618/2-10 від 20.04.2005 станом на 01.04.2014.

Згідно з частинами 1, 2 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Відповідно до пунктів 1, 5 частини 3 статті 20 та пункту 3 частини 2 статті 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на підставі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідачем послуги з надання позивачем, оплачено частково, у тому числі з порушенням строків, встановлених договорами.

Позивачем направлено відповідачу вимогу від 10.04.2014 про сплату непогашеної заборгованості за комунальні послуги у розмірі 74162,68 грн.

Доказів виконання вимоги або надсилання відповідних заперечень не подано.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про наявність основного боргу у відповідача перед позивачем за надані комунальні послуги, згідно з договором № К-318, за період з 27.09.2010 по 13.12.2011 у розмірі 41355,86 грн., згідно з договором № П-114, за період з 12.01.2012 по 28.02.2014 у розмірі 32806,82 грн.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши суми нарахованих позивачем основного боргу, інфляційних втрат, 3 % річних, за періоди, зазначені у позовній заяві, дійшов до правильного висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська компанія "Моор і Кросондович" на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 37008,15 грн. боргу, 22,98 грн. інфляційних втрат, 1670,73 грн. 3 % річних, 774,04 грн. витрат з оплати судового збору.

Судами встановлено, що Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 15.05.2014 звернулось до Господарського суду міста Києва, після спливу строку загальної позовної давності, встановленої статтею 257 Цивільного кодексу України про застосування якого заявив відповідач, 37154,53 грн. основного боргу з оплати комунальних послуг за вересень 2010 року - квітень 2011 року, 14396,11 грн. інфляційних втрат та 2956,25 грн. 3 % річних нарахованих на борг з вересня 2010 року - квітень 2011 року.

Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судами встановлено, що матеріалами справи не підтверджується наявності поважних причин пропущення строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись з судом першої інстанції, дійшов до правильного висновку про відмову у стягненні 37154,53 грн. основного боргу з оплати комунальних послуг за вересень 2010 - квітень 2011 років, 14396,11 грн. інфляційних втрат та 2956,25 грн. 3 % річних нарахованих на борг з вересня 2010 року - квітень 2011 року.

Відповідно до частини 1 статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку, що відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку не вчинено, оскільки періодичність здійснення відповідачем платежів - щомісячна.

Для того, щоб дійти висновку, яке призначення у платежах зазначав відповідач, здійснених у період до 15.05.2011, необхідно копії витягів з особового рахунку, яких позивачем не подано.

Надана позивачем довідка № 02/4521 від 28.10.2014 щодо опису призначення платежу у платіжних документах не має юридичної сили доказу, оскільки її складено зацікавленою особою, та не може замінити витяг із особового рахунку, який є належним доказом.

Якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності щодо інших (невизнаних) частин платежу (пункт 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Таким чином, постанова Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 910/9224/14 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваної постанови не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 910/9224/14 Господарського суду міста Києва залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.11.2014 у справі № 910/9224/14 Господарського суду міста Києва залишити без змін.

Головуючий суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Цвігун В.Л.