ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 918/751/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Бенедисюк І.М. - головуючий (доповідач), судді Палій В.В., Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт", м. Рівне (далі - ПАТ "Рівнеліфт"),

на рішення господарського суду Рівненської області від 28.07.2014 та

постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2014

зі справи № 918/751/14

за позовом ПАТ "Рівнеліфт"

до Кузнецовського міського комунального підприємства, м. Кузнецовськ Рівненської області (далі - Комунальне підприємство),

про стягнення 436 54, 28 грн.

Судове засідання проведено за участю представників:

ПАТ "Рівнеліфт" - ВаржельВ.М., Солімчука І.М.,

Комунального підприємства - Діонісьєва І.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Рівнеліфт" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства 43 654, 28 грн., посилаючись на невиконання відповідачем зобов'язання з оплати робіт за укладеним сторонами договором підряду від 01.12.2011 № 290 (далі - Договір).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 28.07.2014 (суддя Корсун В.Я.), залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 (колегія суддів у складі: суддя Гулова А.Г. - головуючий, судді Павлюк І.Ю., Юрчук М.І.), у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ "Рівнеліфт" у касаційній скарзі просить Вищий господарський суд України рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, внаслідок порушення господарськими судами положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статей 853, 882 Цивільного кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу Комунальне підприємство просить у задоволенні скарги відмовити з наведених у відзиві мотивів.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- рішенням господарського суду Рівненської області від 15.10.2013 у справі № 918/1248/13, яке не було оскаржено та набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову ПАТ "Рівнеліфт" про стягнення з Комунального підприємства основного боргу за Договором станом на 11.06.2013 у сумі 1 332 038, 53 грн., а також трьох процентів річних та пені у відповідних сумах;

- згідно з зазначеним судовим рішенням подані позивачем документи, зокрема, складені на підставі Договору та підписані певними представниками сторін два акти №№ ОУЛ-001077 (без дати) здачі та приймання робіт з технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації за жовтень 2012 року на загальну суму 172 098, 36 грн. не є належними доказами, які підтверджували б заборгованість Комунального підприємства;

- 31.10.2013 ПАТ "Рівнеліфт", враховуючи зміст рішення господарського суду Рівненської області від 15.10.2013 у справі № 918/1248/13 та доводи контрагента, з супровідним листом № 402/06 надіслало відповідачеві низку знову оформлених актів здавання-приймання виконаних робіт з повного технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації, з-поміж іншого, акти, що стосуються виконання Договору протягом жовтня 2012 року;

- ПАТ "Рівнеліфт" на підставі цих знову оформлених актів, інших доказів та з посиланнями на зміст Договору просить стягнути вартість робіт за жовтень 2012 року у сумі 43 654, 28 грн.;

- Комунальне підприємство зазначені нові акти не підписало;

- за умовами Договору з урахуванням додаткових угод та додатків до цього правочину ПАТ "Рівнеліфт" зобов'язалося виконувати повне технічне обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації на об'єктах Комунального підприємства, визначених у додатку №1 до Договору, а Комунальне підприємство оплатити ці роботи кожного місяця протягом дії Договору (пункти 1.1, 1.2 Договору);

- згідно з пунктом 1.4 Договору виконання підрядчиком робіт оформляється актом здавання-приймання виконаних робіт, що підписується сторонами протягом трьох робочих днів;

- пунктом 3.2 Договору встановлено, що оплата повного технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації здійснюється замовником протягом десяти календарних днів після підписання сторонами акта здавання - приймання виконаних робіт з технічного обслуговування ліфтів та обладнання диспетчеризації.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 853 ЦК України визначено обов'язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником.

Попередні судові інстанції, дослідивши наявні у справі докази, у тому числі належні позивачеві журнали оглядів і ремонтів ліфтів з урахуванням норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", затверджених наказом Державного комітету України з промислової безпеки № 190 Правил будови та безпечної експлуатації ліфтів, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 10.04.2000 № 73 Положення про систему технічного обслуговування та ремонту ліфтів в Україні та наказу державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150, встановили, що фактично роботи, з якими пов'язана заявлена позивачем до стягнення сума, не виконувалися.

За приписом частини другої статті 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи касаційної скарги зазначеного не спростовують.

Апеляційний господарський суд у постанові зі справи неправомірно навів положення статті 882 ЦК України, якою регулюється договори побутового підряду, але це в цілому не вплинуло на наведений висновок, покладений в основу судових рішень у справі.

Отже, визначені законом підстави для скасування оскаржуваних судових актів відсутні.

Керуючись статтями 1119 -11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 28.07.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 01.12.2014 зі справи № 918/751/14 залишити без змін, а касаційну скаргу приватного акціонерного товариства "Рівнеліфт" - без задоволення.

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Палій

Суддя В. Харченко