ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р.Справа № 922/169/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Васильєва Л.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Ніко", м. Макіївка
до Комунальне підприємство "Луганська обласна "Фармація"
про стягнення коштів в сумі 944389,90 грн.
за участю сторін:

позивача - Іванченко В.А.

відповідача - не з*явився

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року до суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Ніко" ( надалі - позивач) та просить стягнути з Комунального підприємства "Луганська обласна "Фармація" ( надалі - відповідач) суму заборгованості за поставлений товар у розмірі 868299,25 грн., пеню 68178,82 грн.,3 % річних - 7911, 83 грн. та судовий збір.

Позов заявлено на підставі ст. ст. 525, 526, 546, 610, 611, 629 Цивільного кодексу України

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки за № 84/ від 07.06.2010 року в частині розрахунків за поставлений товар.

Судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 2.6. Інструкції з діловодства в господарських судах України, погодженої листом Вищого господарського суду України від 19.02.2013 р. та затвердженої наказом Державної удової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28, а тому суд вважає можливим розглядати справу за наявними в ній матеріалами, як це передбачено статтею 75 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас суд зазначає, що позивачем було надано інформацію щодо зміни місцезнаходження відповідача , а саме Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Науки, буд.5. За вказано адресою, відповідачу було надіслано позовну заяву та додані до неї документи ( а.с.57- 61).

Крім того, відповідач отримав ухвалу про відкладення розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.79).

На сайті "Судова влада Україна" судом регулярно публікувалися оголошення про розгляд справи за № 922/169/15 ( а.с.54 та 77).

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Розглянувши матеріали справи судом встановлено наступне, що 07.06.2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки за № 84 з протоколом розбіжностей ( а.с.9-11). У відповідності до предмету договору, позивач зобов*язався поставити відповідачу лікарські засоби, зазначені в п.1.2 договору, а відповідач зобов*язався прийняти та оплатити товар ( п.1.1 договору). Найменування, асортимент, кількість товару, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, вартість товару зазначається в накладних, які є невід*ємною частиною даного договору. Розрахунки за поставлений товар здійснюються з відстрочкою на 30 календарних днів з моменту поставки кожної партії товару. Період відстрочки товару може бути збільшений, про що буде вказано в видатковій накладній. Строк зобов*зання по оплаті кожної партії товару починається з моменту фактичної прийомки товару ( п.2.3 договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено лікарські засоби за наступними видатковими накладними :

№ Н від 08.05.2014 року на суму 26482,50 грн. дов. № 1302 від 08.05.2014 року. ( а.с.22).

№ Н від 08.05.2014 року на суму 47808,54 грн. дов. № 1301 від 08.05.2014 року. ( а.с.23).

№ Н від 13.05.2014 року на суму 20201,81 грн. дов. № 1345 від 13.05.2014 року. ( а.с.24).

№ Н від 16.05.2014 року на суму 75239,56 грн. ( а.с.22).

№ Н від 16.05.2014 року на суму 47385,49 грн. дов. № 1371 від 17.05.2014 року. ( а.с.26)

№ Н від 26.05.2014 року на суму 48236,94 грн. ( а.с.27).

№ Н від 26.05.2014 року на суму 5509,90 грн. ( а.с.28).

№ Н від 30.05.2014 року на суму 59374,30 грн. дов. № 1502 від 30.05.2014 року. ( а.с.29).

№ Н від 06.06.2014 року на суму 134221,05 грн. дов. № 1567 від 06.06.2014 року. ( а.с.30).

№ Н від 13.06.2014 року на суму 166594,63 грн. дов. № 1615 від 13.06.2014 року. ( а.с.31).

№ Н від 08.05.2014 року на суму 26482,50 грн. дов. № 1302 від 08.05.2014 року. ( а.с.22).

№ Н від 20.06.2014 року на суму 166705.74 грн. дов. № 1670 від 20.06.2014 року. ( а.с.32). Всього було поставлено товару на 869041,78 грн. - часткова оплата 742,53 грн. = 868299,25 грн.

22.09.2014 року на адресу відповідача була надіслана претензія - вимога з проханням погасити заборгованість за поставлений товар, пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов*язання та 3 % річних ( а.с.44-47).

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частинами 1, 3 статті 221 Господарського кодексу України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов'язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов'язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов'язання перед кредитором. У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пункт 7.2. договору поставки передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару, покупець сплачує постачальнику неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховувалася, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу до моменту повного виконання покупцем свого зобов*язання по оплаті.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту договору вбачається, що за своєю правовою природою договір № 84 від 07.06.2010 є договором поставки.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцю у строк, встановлений договором купівлі-продажу, якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що сума заборгованості відповідачем несплачена, відповідач не надав на вимогу суду докази своєчасного виконання своїх зобов'язань. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 868 299,25 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 7911,83 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати товару, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3 % річних суд вважає, стягнути суму 7911,83 грн. на користь позивача.

Статтями 193, 199 ГК України, частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено частиною 1 статті 216 та частиною 1 статті 546 ЦК України.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами договору передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення. Позивачем пеня розраховувалась з дотриманням вимог Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Разом з тим, суд вважає, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 ГК України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним з загальнолюдських вимірів права. Суд зазначає , що ця позиція ґрунтується на Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004. Отже, за таких обставин, суд, прийшовши до висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, одночасно пришов до висновку, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності сума заявлених штрафних санкцій повинна бути зменшена на 50 % і відповідно підлягає стягненню в розмірі 34089,41 грн. пені.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 2,33,44,8285 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Стягнути з Комунального підприємства "Луганська обласна "Фармація" ( м. Сєвєродонецьк, Луганської області, вул.Науки,5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО" ( Київська обл. , Бородянський район, смт. Клавдієво - Тарасове, вул. Карла Маркса, буд. 44б, ) суму основного боргу 868299,25 грн., пені 34089,41 грн., 3 % річних - 7911,83 грн. та судового збору 18887,80 грн.

В частині стягнення пені 34089,41 грн. - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 19.02.2015 р.

Суддя Л.С. Лаврова