КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа№ 910/20171/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Чернякова О.С. - представник, дов. б/н від 14.08.2014;

від відповідача: Полосухіна Н.В. - представник, дов. № 89 від 03.11.2014;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги

Приватного підприємства "Трейд-М" та Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014

у справі № 910/20171/14 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Приватного підприємства "Трейд-М"

до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я"

про стягнення 141 200,00 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 розгляд апеляційних скарг у справі № 910/20171/14 відкладено 04.02.2015.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 у справі № 910/20171/14 позов задоволено частково; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача попередня оплата у розмірі 100 000,00 грн. грн., 1 999,97 грн. судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивач здійснив попередню оплату в розмірі 100 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 100 від 28.10.2011, витягом із особового рахунку позивача за 28.10.2011 та податковою накладною № 17/2 від 28.10.2011; однак, відповідач своїх зобов'язань за договором поставки продукції № 28/10 від 28.10.2011 не виконав, узгоджений між сторонами товар у встановлені строки не поставив; позовні вимоги про повернення попередньої оплати в розмірі 100 000,00 грн. є обґрунтованими; оскільки, додатковою угодою № 1 від 01.06.2012 сторони врегулювали строк поставки товару з 01.07.2012 по 28.11.2013, а у разі не поставки товару у постачальника виник обов'язок повернути попередню оплату в розмірі 100 000,00 грн. не пізніше 09.12.2013; сторони пунктом 7.2. договору поставки передбачили відповідальність саме за непоставку товару, то вимоги позивача щодо стягнення пені в розмірі 36 200,00 грн. та штрафу в розмірі 5 000,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 у справі № 910/20171/14 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 5% від вартості непоставленої частини товару за порушення відповідачем строку поставки товару та про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 0,2% від вартості непоставленого у строк товару за кожний день прострочення поставки товару, з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 36 200,00 грн. неустойки у розмірі 0,2% від вартості непоставленого відповідачем у строк товару та 5 000,00 грн. штрафу у розмірі 5% від вартості непоставленої відповідачем позивачу частини товару.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як вважає скаржник, висновок суду про те, що з 10.12.2013 між сторонами виникли грошові зобов'язання є передчасним, необґрунтованим і суперечить фактичним обставинам справи та нормам матеріального права, однак, керуючись цим висновком Господарський суд міста Києва вирішив, що відсутні підстави для нарахування неустойки та штрафу; повернення суми попередньої оплати є не новим окремим зобов'язанням, а похідним обов'язком постачальника, який виникає внаслідок порушення ним зобов'язання з поставки товару, коли покупець вимагає такого повернення суми попередньої оплати.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 у справі № 910/20171/14 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Скаржник вказує на те, що розділом ІІ Господарського процесуального кодексу України передбачений досудовий порядок врегулювання спорів, де ст. 6 визначено порядок пред'явлення претензій, відповідач не отримував претензій з боку позивача до судового розгляду і відповідно не міг допустити, що права позивача порушені та своєчасно поновити ці права; суд першої інстанції не витребував у позивача оригіналів документів, на які він посилається, як на підставу позову, а саме: договору на поставку продукції № 28/10 від 28.10.2011 та інші докази у справі відповідно до ч. 3 ст. 36 ГПК України, у відповідача є сумніви у дійсності такого договору та наявності його оригіналу у позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги відповідача, вказує на те, що встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист; суд першої інстанції дослідив належним чином оригінали всіх документів, копії яких є у матеріалах справи; суд першої інстанції отримував у клопотанні від 10.10.2014 від позивача підтвердження того, що в провадження іншого господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, не було справи між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав, а також не було рішення цих органів з такого спору, і інформації про протилежне, як зазначає відповідач у апеляційній скарзі, не існує; просить задовольнити вимоги апеляційної скарги позивача.

Розглянувши апеляційні скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивач подав до Господарського суду міста Києва позовну заяву про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. суми грошових коштів, сплачених за товар, яка не повернена і підлягає поверненню, 36 200,00 грн. неустойки у розмірі 0,2% від вартості непоставленого відповідачем у строк товару, 5 000,00 грн. штрафу у розмірі 5% від вартості непоставленої частини товару; судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, 28.10.2011 між позивачем та відповідачем укладено договір № 28/10 на поставку продукції, відповідно до п. 1.1 якого, відповідач, за договором постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати в обумовлений цим договором строк вирощену продукцію (пшениця, соняшник, кукурудза, соя, ячмінь) позивачу, за договором покупцю, для використання у підприємницькій діяльності, а позивач зобов'язується прийняти та оплатити ці товари.

Пунктом 2.1 договору № 28/10, в редакції додаткової угоди № 1 від 01.07.2012, сторони погодили умову про те, що відповідач здійснює поставку товару з 01.07.2012 по 28.11.2013; у разі непоставки товару відповідач зобов'язаний повернути грошові кошти на розрахунковий рахунок позивача протягом 7 банківських днів з моменту закінчення строку поставки, тобто, не пізніше 09.12.2013.

Згідно із платіжним дорученням № 100 від 28.10.2011 позивач перерахував відповідачу 100 000,00 грн. із призначенням платежу: "Передоплата за кукурудзу зг. рах. № 28/10 від 28.10.2011 у т.ч. ПДВ 20% - 16 666,67 грн.".

Однак, відповідачем постачання товару позивачу не здійснено.

Відповідно до п. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Частиною ч. 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідачем не надано доказів поставки позивачу товару згідно із договором № 28/10 на суму 100 000,00 грн., також відповідачем не надано доказів повернення грошових коштів позивачу у розмірі 100 000,00 грн.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення 100 000,00 грн. є такою, що відповідає нормам законодавства та підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У статті 549 ЦК України зазначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із п. 7.2 договору № 28/10 у разі порушення строків поставки товару та/або недопоставки товару по кількості, визначеній цим договором, позивач має право отримати від відповідача неустойку у розмірі 0,2% від вартості непоставленого у строк товару за кожний день прострочення та/або штраф у розмірі 5% від вартості непоставленої частини товару.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для позовної вимоги про стягнення штрафу за непоставку товару згідно із договором № 28/10, як із таким, що не відповідає обставинам справи.

Як вже зазначалось, пунктом 2.1, в редакції додаткової угоди № 1 до договору № 28/10, сторони погодили умову про обов'язок відповідача поставити позивачу товар у період з 01.07.2012 по 28.11.2013.

Однак, відповідач станом на 28.11.2013 зобов'язання по постачанню товару позивачу не виконав, а пунктом 7.2 договору № 28/10 сторонами передбачено сплату відповідачем штрафу у розмірі 5% від вартості непоставленого товару.

Отже, позовна вимога про стягнення 5 000,00 грн. штрафу, відповідає матеріалам справи.

У частині позовної вимоги позивача про стягнення неустойки у розмірі 0,2% від вартості товару за період прострочення з 29.11.2013 по 28.05.2014, за кожен день прострочення, то ця вимога позивача не ґрунтується на умовах договору № 28/10 з додатковою угодою № 1 до договору, адже в п. 2.1 договору № 28/10, в редакції додаткової угоди № 1, сторони погодили умову про те, що у разі непоставки товару, після 28.11.2013 протягом 7-ми банківських днів відповідач повинен повернути грошові кошти, тобто, не пізніше 09.12.2013.

Таким чином, з 29.11.2013 у відповідача відсутній обов'язок поставити товар, отже, підстави для застосування зазначеної неустойки відсутні.

Апеляційний господарський суд, не погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача, враховуючи викладене та наступне.

Позивач має право на звернення із позовом без попереднього пред'явлення претензії.

Згідно із Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)" право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами; встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії; якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів наявності підстав не вважати належними доказами копії документів, наданих позивачем до матеріалів справи.

Також, відповідач не був позбавлений права надати до матеріалів справи саме оригінал договору та додаткової угоди № 1.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, відмови у задоволенні апеляційної скарги відповідача, часткового скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Трейд-М" задовольнити частково.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2014 у справі № 910/20171/14 скасувати частково і прийняти нове рішення.

4. Позов задовольнити частково.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" (01024, м. Київ, Печерський район, провулок Чекістів, буд. 1-А, кв. 2; ідентифікаційний код 30932551) на користь Приватного підприємства "Трейд-М" (51900, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, Баглійський р-н, вул. Алтайська, буд. 5, кв. 29; ідентифікаційний код 34827627) 100 000,00 грн. попередньої оплати, 5 000,00 грн. штрафу, 2 100,00 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Еліта Придніпров'я" (01024, м. Київ, Печерський район, провулок Чекістів, буд. 1-А, кв. 2; ідентифікаційний код 30932551) на користь Приватного підприємства "Трейд-М" (51900, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, Баглійський р-н, вул. Алтайська, буд. 5, кв. 29; ідентифікаційний код 34827627) 110,86 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

7. Повернути Приватному підприємству "Трейд-М" (51900, Дніпропетровська обл., м. Дніпродзержинськ, Баглійський р-н, вул. Алтайська, буд. 5, кв. 29; ідентифікаційний код 34827627) з Державного бюджету України 498,50 грн. судового збору, надмірно сплаченого згідно із платіжним дорученням № 77 від 28.11.2014, оригінал якого залишається у матеріалах справи № 910/20171/14.

8. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

9. Справу № 910/20171/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 09.02.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха