ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа № 914/3323/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії

головуючого-судді Бонк Т. Б.

суддів Бойко С.М.

Якімець Г.Г.

при секретарі Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача (скаржника) - не з'явився

від відповідача - не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу The Swedish Export Credits Guarantee Board, м. Стокгольм, Швеція, від 05.01.2015 року вих. 30-49/14

на ухвалу господарського суду Львівської області від 22 грудня 2014 року, головуючий суддя - Сухович Ю.О., судді - Мороз Н.В., Щигельська О.І.,

у справі за № 914/3323/14

за позовом The Swedish Export Credits Guarantee Board, м.Стокгольм, Швеція,

до відповідача Приватного акціонерного товариства "Галичина", м.Радехів, Львівська область,

про стягнення 318 135,27 грн.

ВСТАНОВИВ:

ухвалою господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі № 914/3323/14 провадження у справі за № 914/3323/14 за позовом The Swedish Export Credits Guarantee Board, м. Стокгольм, Швеція, до Приватного акціонерного товариства "Галичина", м.Радехів, Львівська область, про стягнення 318 135,27 грн. - припинено.

Ухвала суду мотивована тим, що з матеріалів справи вбачається, що заборгованість, яку позивач просить стягнути, виникла з договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН, укладеного між Delaval Export Servis AB та ЗАТ "Галичина" (ПрАТ "Галичина"). У свою чергу, між Delaval Export Servis AB та позивачем існували відносини гарантії і відступлення права вимоги, а не відносини страхування, що не підтверджує виникнення нових позадоговірних правовідносини між страховиком та особою, винною у заподіянні збитків. Оскільки відбулась лише заміна кредитора у зобов'язанні купівлі - продажу між Delaval Export Servis AB та ЗАТ "Галичина" (ПрАТ "Галичина"), то порядок виконання відповідачем грошових зобов'язань визначається умовами договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН від 08.05.2009р., яким передбачено, що даний контракт регулюється законодавством Швеції, а всі спори і розбіжності, які виникли у зв"язку з даним договором, регулюються у відповідності з Правилами погоджувальної процедури і Арбітража Міжнародної торгової палати одним чи кількома арбітрами, які призначені у відповідності з цими Правилами. Арбітражний розгляд буде відбуватись у Міжнародному Комерційному Арбітражному Суді при Торгово-промисловій палаті України у м.Києві і мова арбітражного розгляду англійська.

В апеляційній скарзі скаржник просить ухвалу господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі № 914/3323/14 скасувати, а справу направити до господарського суду Львівської області для продовження розгляду справи по суті з тих підстав, що між компанією Delaval Export Servis AB та The Swedish Export Credits Guarantee Board, м. Стокгольм, Швеція, виникли відносини страхування на підставі гарантій відшкодування збитків. У зв'язку з настанням страхового випадку, а саме невиконання контрагентом своїх договірних зобов'язань, позивач компенсував збитки продавця, заподіяні відповідачем як боржником, та у свою чергу набув право грошової вимоги в порядку регресу в розмірі здійснених витрат. Гарантії відшкодування заявлених збитків, а не документи про передачу права вимоги, свідчать про факт виникнення абсолютно нових страхових правовідносин між продавцем та The Swedish Export Credits Guarantee Board, м. Стокгольм, Швеція, а первісні правовідносини постачання товарів були припинені. Враховуючи наведене, скаржник вважає, що справи у спорах про виконання господарських договорів згідно ст. 15 ГПК України розглядаються господарським судом за місцезнаходженням відповідача, а згідно норм Закону України «Про міжнародне приватне право» у даному випадку до змісту правочину застосовується право, яке має найбільш тісний зв'язок із правочином. Якщо інше не передбачено або не випливає з умов, суті правочину або сукупності обставин справи, то правочин більш тісно пов'язаний з правом держави, у якій сторона, що повинна здійснити виконання, яке має вирішальне значення для змісту правочину, має своє місце проживання або місцезнаходження.

В судове засідання 17.02.2015 року представники сторін не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Слід зазначити, що у даній справі апеляційним судом явка представників сторін не визнавалася обов'язковою. У попередньому судовому засіданні, 03.02.2015 року, були присутні повноважені представники обох сторін, зокрема, Чорноус А.Г. та Квіткін Ю.М., які надали свої усні пояснення по справі.

А.Г. Чорноусом 17.02.2015 року було подано письмове клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з закінченням строку дії його довіреності на представництво інтересів позивача в судах.

Як вбачається з Довіреності Компанії The Swedish Export Credits Guarantee Board, м. Стокгольм, Швеція (довіритель), від 09.10.2014 року, якою Чорноуса А.Г. було уповноважено, зокрема, представляти інтереси довірителя в господарських судах апеляційної інстанції, така дійсна до 11.02.2015 року.

Відтак, таке клопотання про відкладення розгляду справи апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки таке подано неповноважним представником скаржника.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відкладення розгляду справи за обставин, визначених у ч.1 ст.77 ГПК України, є обов'язком суду лише за умови неможливості вирішення спору в даному судовому засіданні.

Відтак, апеляційний господарський суд, враховуючи вищенаведене, пояснення присутніх представників сторін у попередньому судовому засіданні та встановлені процесуальним законом строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, вважає, що вирішення даного спору у справі є можливе у даному судовому засіданні без участі представників сторін на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвалу господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.01.2008р. між компанією Delaval Export Servis AB (Делаваль Експорт Сервіс АБ - юридична особа Швеції), постачальник, та ЗАТ "Галичина" (в подальшому змінено найменування на ПрАТ "Галичина"), покупець, було укладено договір купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08-GLСН, відповідно до умов якого постачальник продає, а покупець купує на умовах даного договору товари, наведені у додатку№1.

На виконання вказаного договору відповідачу було поставлено товар на загальну суму 706 411,00 євро та виставлено відповідні рахунки до оплати на цю суму.

08.05.2009р. Delaval Export Servis AB (Делаваль Експорт Сервіс АБ) та ЗАТ "Галичина" (ПрАТ "Галичина") уклали додаток до договору №18-01-08-GLСН, відповідно до якого переглянуто план платежів, затверджений додатком №2 та встановлено новий графік погашення заборгованості.

Загалом, відповідачем станом на 18.01.2011 року було оплачено на підставі вказаного Договору - 547 337,15 євро за отриманий товар.

Як стверджує позивач, продавцем Delaval Export Servis AB (Делаваль Експорт Сервіс АБ) за законодавством Швеції було застраховано комерційний ризик невиконання зобов'язання з оплати відповідачем товару в обсязі 75% від торгової події. Страховиком виступив - EKN The Swedish Export Credits Guarantee Board (Державне управління Швеції з гарантування експортних кредитів), який є позивачем у даній справі.

Позивач видав постачальнику (Delaval Export Servis AB) гарантії відшкодування заявлених збитків в сумі 706 411,00 євро, що відповідає обсягу, визначеному додатком №2 до договору укладеного між Delaval Export Servis AB та відповідачем.

Оскільки відповідачем у встановлені строки не було виконано зобов"язання з оплати товару перед постачальником у повному обсязі, позивач компенсував збитки продавця заподіяні відповідачем на загальну суму 134 301,00 євро.

Разом з тим, постачальник (Delaval Export Servis AB) передав позивачу The Swedish Export Credits Guarantee Board право вимоги боргів, які має відповідач перед постачальником. Вказане підтверджується документами про передачу прав ("Assignment") від 20.04.2010р. на загальну суму 106 123,00 євро, від 11.06.2010р. на загальну суму 16 589,00 євро та від 29.07.2010р. на загальну суму 56 354,00 євро, всього на суму - 179 066,00 євро.

30.09.2010 року позивачем було направлено відповідачу лист, в якому відповідача повідомлено про те, що права за контрактом були передані EKN, внаслідок чого EKN стає єдиним кредитором щодо несплачених боргів.

Як зазначає позивач, відповідачем здійснювалися платежі на користь позивача і станом на день подання позовної заяви, залишок заборгованості відповідача становив 15428,6 євро, що на день подання позову становило 266 836,09 грн. за офіційним курсом НБ України.

Предметом спору є стягнення з відповідача 266836,09 грн. основного боргу, пеня в розмірі 8499,4 грн., інфляційні втрати - в розмірі 32820,84 грн., 3% річних - 9978,94 грн., що становить 318 135,27 грн.

З метою дотримання вимог законодавства щодо правосуб'єктності сторін спору, господарський суд вживає заходів для встановлення статусу іноземного підприємства чи організації, яка є учасником судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем є компанія The Swedish Export Credits Guarantee Board (EKN), зареєстрована як юридична особа за законодавством Швеції.

Як вбачається із Сертифікату Міністерства закордонних справ Швеції від 26.01.2009р., EKN є центральним органом влади, який підпорядковується уряду Королівства Швеція, який заснований у 1993р. з метою розвитку шведського експорту шляхом надання гарантій. EKN надає гарантії на різні види ризиків, зокрема, ризики перед транспортуванням, збитки від позову, ризики, пов'язані з фінансуванням проектів та інвестиціями. Королівство Швеції несе повну та необмежену відповідальність за зобов'язаннями EKN.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) іноземні підприємства і організації мають право звернення до господарських судів згідно з встановленою підвідомчістю і підсудністю господарських спорів за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 124 ГПК України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно Роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 31.05.2002 року «Про деякі питання практики розгляду справ за участю іноземних підприємств і організацій» питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право"

Зокрема, ст.ст. 76, 77 вказаного Закону вказано перелік випадків, коли суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом, та перелік справ з виключною підсудністю, такі переліки не є виключними.

Відповідач у справі заперечує проти розгляду справи господарським судом України, покликаючись на те, що п. 21 Договору купівлі - продажу від 25.01.2008 року передбачено розгляд спорів між сторонами Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті України м. Києва.

Натомість, позивач вважає, що в даному випадку умови Договору купівлі продажу від 25.01.2008 року не можуть застосовуватися, оскільки між сторонами спору виникли нові позадоговірні правовідносини, в результаті того, що до позивача у порядку регресу перейшло право вимоги до ПрАТ «Галичина».

Відтак, насамперед з'ясуванню підлягає вид правовідносин між сторонами даного спору та характер (правова природа) боргу, який є предметом спору у даній справі.

В даному контексті слід зазначити, що згідно ст.ст. 7,8 Закону України «Про міжнародне приватне право» при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Якщо норми і поняття, що потребують правової кваліфікації, не відомі праву України або відомі під іншою назвою або з іншим змістом і не можуть бути визначені шляхом тлумачення правом України, то при їх правовій кваліфікації також враховується право іноземної держави.

В законодавстві України відносини страхування та гарантії врегульовані нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України «Про страхування» та іншими нормативно-правовими актами різної юридичної сили.

У свою чергу, позивач у своїх запереченнях покликається на Загальні умови надання експортно-кредитних гарантів від 1996 року (Додаток до Умов від 2007 року) (в редакції станом на момент виникнення правовідносин), витяг з яких є у матеріалах справи, а повний текст документу знаходиться на офіційному веб - сайті позивача - www.ekn.se.

Відтак, відповідно до чинного законодавства України страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред'являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії.У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов'язання, забезпеченого гарантією.

Згідно п.2.1. Загальних умов надання експортно-кредитних гарантій 1996 року гарантія надає її власникові право на компенсацію певного відсотку збитків, поенесених у звязку з невиконанням контрагентом своїх зобовязань за договором, забезпеченим гарантією. Щоб мати право на компенсацію по гарантії гарантодержатель повинен понести збитки, повязані з виконанням договору, забезпеченим відповідною гарантєю, при цьому умови даного договру повинні бути описані в гарантійному документі.

Згідно п.5.1.2 Загальних умов надання експортно-кредитних гарантій 1996 року після відшкодування заявлених збитків, гарантодержатель повинен передати ЕКН право на неоплачену претензію, а також відповідне забезпечення та можливі вимоги про відшкдування збитків.

Крім того, згідно п.7.1. Загальних умов надання експортно-кредитних гарантій 1996 року ("Applicable Law") до гарантій застосовується законодавство Швеції.

Згідно п.7.2. Загальних умов надання експортно-кредитних гарантій 1996 року ("Arbitration") будь який спір, що пов'язаний з гарантіями, повинен вирішуватися у відповідності до права Швеції про арбітраж, чинного на момент виникнення спору. Арбітражне провадження повинно здійснюватися у Стокгольмі.

З наданих за законодавством Швеції гарантій продавцю Delaval Export Servis AB вбачається, що EKN бере на себе державну експортну кредитну гарантію відшкодування заявлених збитків стосовно нижченаведеної операції; гарантія набирає чинності в день виникнення претензії згідно з контрактом.

Як вбачається з вищенаведеного, позивач надав компанії Delaval Export Servis AB гарантії за виконання відповідачем зобов'язань по договору. У зв"язку з порушенням останнім своїх зобов"язань позивач провів виплату Delaval Export Servis AB згідно умов наданих гарантій. Delaval Export Servis AB передав позивачу права вимоги до відповідача щодо сплати коштів згідно рахунків-фактур.

Проте видані позивачем Delaval Export Servis AB гарантії не свідчать про те, що між цими юридичними особами виникли та існували відносини страхування. Позивачем (скаржником) не було доведено існування відносин страхування між компаніями Delaval Export Servis AB та EKN, як не доведено наявності істотних умов договору страхування.

У наявних в матеріалах справи документах про передачу прав від 20.04.2010р. на загальну суму 106 123,00 євро, від 11.06.2010р. на загальну суму 16 589,00 євро та від 29.07.2010р. на загальну суму 56 354,00 євро йдеться про передачу на користь позивача права вимоги боргів відповідача перед Delaval Export Servis AB, а не про відшкодування страхових виплат.

З вищенаведеного слідує, що між Delaval Export Servis AB та позивачем існували відносини гарантії і відступлення права вимоги, а не відносини страхування. Позивач в даному випадку підміняє поняття та зміст правових відносин між ним та Delaval Export Servis AB і між сторонами у справі.

Слід зазначити, що при страхуванні виникають нові позадоговірні правовідносини між страховиком та особою, винною у заподіянні збитків, однак у випадку надання гарантії та відступлення права вимоги нові правовідносини не виникають, а відбувається лише заміна кредитора у первісному зобов'язанні, а вданому випадку - у зобов'язанні, що виникло на підставі Договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08-GLСН.

Відтак, за наслідками надання позивачем гарантій та відступлень права вимоги Delaval Export Servis AB на користь позивача, відбулась заміна кредитора у грошових зобов"язаннях відповідача, які виникли із договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН від 08.05.2009р. Отже, Delaval Export Servis AB замінено на кредитора The Swedish Export Credits Guarantee Board.

Крім цього, у Сертифікаті Міністерства закордонних справ Швеції від 26.01.2009р. немає вказівки про те, що позивач здійснює страхову діяльність, зважаючи на існування загальновідомого англомовного терміну "insurance" для позначення поняття «страхування».

Натомість, позивач у своїй позовній заяві (т.1 ас. 6-15) зазначає, що відповідач не виконав належним чином своє грошове зобов'язання в строки та в розмірі, передбаченому п. 10.1 Договору купівлі - продажу від 25.01.2008 року, частково не сплативши за поставлений товар грошову суму коштів в розмірі 15428,6 євро, а тому її необхідно сплатити як заборгованість по оплаті за поставлений товар. Крім того, підставою для стягнення пені зазначає саме п.10.1 Договору купівлі продажу товару.

Відтак, заборгованість відповідача, яку позивач просить стягнути, виникла з договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН, укладеного між Delaval Export Servis AB та ЗАТ "Галичина" (ПрАТ "Галичина").

Позивачем не зазначено нормативного обґрунтування з матеріального права за законодавством Швеції, яке було б підставою для припинення Договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН, укладеного між Delaval Export Servis AB та ЗАТ "Галичина" (ПрАТ "Галичина") саме у зв'язку з відшкодуванням збитків кредитора внаслідок невиконання зобов'язання контрагентом.

Оскільки зміст зобов'язань ПрАТ "Галичина" щодо сплати коштів за поставлений останньому товар залишився незмінним, відбулась лише заміна кредитора у зобов'язанні, а відтак, порядок виконання відповідачем грошових зобов'язань визначається умовами договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН від 08.05.2009р.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про міжнародне приватне право", право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до ч.1 ст.32 вказаного Закону, зміст правочину може регулюватись правом, яке обрано сторонами, якщо інше не передбачено законом.

Зі змісту п.21.1. договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН від 08.05.2009р. вбачається, що він регулюється законодавством Швеції.

Оскільки згідно ч.1 ст.32 Закону України "Про міжнародне приватне право" сторони в договорі обрали право, яке регулює відносини сторін, відтак положення ч.ч.2.3 ст.32 вказаного Закону щодо вибору права, яке має найбільший тісний зв"язок з право чином, до спірних правовідносин не застосовується.

У п.21.1 договору купівлі-продажу про постачання товарів №18-01-08 GLСН від 08.05.2009р. також вказано, що всі спори і розбіжності, які виникли у зв'язку з даним договором регулюються у відповідності з Правилами погоджувальної процедури і Арбітража Міжнародної торгової палати одним чи кількома арбітрами, які призначені у відповідності з цими Правилами. Арбітражний розгляд буде відбуватись у Міжнародному Комерційному Арбітражному Суді при Торгово-промисловій палаті України у м.Києві і мова арбітражного розгляду англійська. У випадку розбіжностей між англійським та українським текстом, англійський текст матиме перевагу. Всі спори вирішуються Міжнародним Комерційним Арбітражним Судом при Торгово-промисловій палаті України у м.Києві, який застосовує виключно регламент Міжнародної торгової палати.

Як роз'яснено Вищим господарським судом України у п.п.4.2., 4.2.3 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, що: є письмова угода сторін про передачу спору на вирішення третейського суду (пункт 5 частини першої статті 80 ГПК). Таку угоду сторони вправі укласти як до, так і після порушення провадження у справі. В останньому випадку провадження підлягає припиненню з посиланням на зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду укладено до порушення провадження у справі, то:- у разі коли відповідач не заперечує проти розгляду справи саме господарським судом, спір підлягає вирішенню останнім; - у випадку якщо відповідач з посиланням на згадану угоду, яка є чинною, не визнавалася недійсною і може бути виконана, наполягає на вирішенні спору саме третейським судом, господарський суд має припинити провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача заперечував проти підвідомчості справи господарському суду, відтак, господарський суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності обґрунтованих підстав для припинення провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.80 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про припинення провадження у даній справі.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали.

Як роз'яснено Вищим господарським судом України у постанові п.5.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", статтею 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено підстави повернення судового збору, перелік яких є вичерпним. У їх числі не зазначено такої підстави, як припинення провадження у справі (стаття 80 ГПК). Водночас закриття провадження у справі, про яке йдеться у пункті 5 частини першої цієї статті Закону, є поняттям цивільного і адміністративного судочинства, передбаченим відповідно статтею 205 Цивільного процесуального кодексу України і статтею 157 Кодексу адміністративного судочинства України, які господарськими судами у здійсненні судочинства не застосовуються.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору залишаються на скаржнику відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Львівської області від 22.12.2014 року у справі № 914/3323/14 - залишити без змін, апеляційну скаргу The Swedish Export Credits Guarantee Board, м. Стокгольм, Швеція, від 05.01.2015 року вих. 30-49/14 - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 20.02.2015 року.

Головуючий суддя Т.Б. Бонк

Суддя С.М.Бойко

Суддя Г.Г. Якімець