КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2015 р. Справа№ 910/15293/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Цой Д.С.,

за участю представників:

позивача: Челноков О.В. (довіреність від 25.12.2014 р. № 76);

відповідача: Горьова Н.М. (довіреність від 17.12.2014 р. № б/н),

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» в особі філії «ПІВДЕННІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ»

на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 р.

у справі № 910/15293/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» в особі філії «ПІВДЕННІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ІНФОКС»

про стягнення збитків в сумі 17 631 379,20 грн,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2014 р. у справі № 910/15293/14 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 р. у справі № 910/15293/14 та прийняти нове, яким позов задовольнити. Також, в апеляційній скарзі ТОВ «ІНФОКС» заявлено клопотання про призначення судової будівлено-технічної експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 р. у справі № 910/15293/14 прийнято апеляційну скаргу ТОВ «ІНФОКС» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

Представник відповідача у судовому засіданні 28 січня 2015 р. надав пояснення, якими заперечив проти доводів викладених в скарзі та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник позивача у вказаному судовому засіданні надав усні пояснення, якими підтримав доводи, викладені в скарзі та просив апеляційну скаргу задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20 травня 2005 р. між ВАТ «УКРТРАНСНАФТА», найменування якого змінено на публічне акціонерне товариство «УКРТРАНСНАФТА», в особі філії «ПРИДНІПРОВСЬКІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ», як замовником, та ТОВ «ІНФОКС», як генеральним підрядником, укладено договір підряду № 20/04-05 (далі - договір).

Відповідно до предмету договору генпідрядник зобов'язався на свій ризик та у відповідності з проектом виконати роботу з будівництва технологічного нафтопроводу від 355 км нафтопроводу «Кременчук - Херсон» та приймально-здавального пункту нафтопроводу 355 км (далі - об'єкт) та передати закінчений будівництвом об'єкт замовнику, а замовник зобов'язується прийняти і оплатити виконану роботу на умовах договору (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 1.2.2 договору сторони домовилися, що по завершенню будівництва генпідрядник передає замовникові об'єкт згідно акту робочої комісії.

Як визначено у п. 3.3 договору, генпідрядник зобов'язується завершити будівництво в установлені договором терміни та передати замовникові закінчений будівництвом об'єкт, згідно з актом робочої комісії.

Робота вважається виконаною після підписання та затвердження акта робочої комісії і передачі об'єкта замовникові (п. 5.10 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що після повідомлення генпідрядника про готовність до здачі виконаних робіт (етапів робіт), передбачених договором, уповноважений представник замовника приймає роботи (етап робіт), про що складається акт приймання робіт (етапу робіт) або, представляє свої вмотивовані зауваження генпідряднику. Термін підписання замовником акта приймання робіт або надання письмового вмотивованого зауваження складає чотири календарних дні після його одержання від генпідрядника.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Положеннями ч. 1 ст. 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 31 липня 2007 р. філією «ПРИДНІПРОВСЬКІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ» ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» прийнято виконані ТОВ «ІНФОКС» роботи загальною вартістю 43530866,82 грн, що підтверджується актом прийомки-передачі за договором від 31.07.2007 р. (а.с. 18, том 1), в якому зазначено, що генеральним підрядником передано, а замовником отримано наступні об'єкти:

1) згідно з актом робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта для пред'явлення державній приймальній комісії від 08.12.2005 р. «Будівництво траси технологічного нафтопроводу та пункту здачі нафти для транспортування нафти до нафтогавані ВАТ «Херсоннафтопродукт» загальною вартістю 22968643,00 грн (із ПДВ) (а.с. 19-22, 1 том);

2) згідно з актом робочої комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта для пред'явлення державній приймальній комісії від 25.05.2006 р. «Площадка пункту здачі та розподілу нафти з вузлом пуску ЗОД, вузлом обліку нафти, блоком фільтрів, службово-побутовим корпусом з вузлом зв'язку та хімлабораторією нафтопроводу для транспортування нафти до нафтогавані ВАТ «Херсон нафтопродукт» загальною вартістю 20562223,82 грн (а.с. 23-26, том 1).

Таким чином, виходячи з умов, передбачених договором підряду від 20.05.2005 р. № 20/04-05, та наявних в матеріалах справи доказів, колегія відзначає, що роботи, в розумінні п. 5.10 договору, вважаються виконаними.

Предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача збитків в сумі 17631379,20 грн.

Розмір збитків позивач мотивує тим, що роботи вартістю 20562300,00 грн, які передбачені актом від 25.05.2006 р., прийняті філією «ПРИДНІПРОВСЬКІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ» ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» частково на суму 3581946,80 грн, тобто на 16980353,20 грн менше, а також, за твердженнями ПАТ «УКРТРАНСНАФТА», об'єкт підлягає відновленню і вартість таких робіт складає 651026,00 грн.

В обґрунтування позову ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» посилається на акт від 18.07.2013 р. № 05-21/170, складений Державною фінансовою інспекцією України за наслідками проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ «УКРТРАНСНАФТА», у якому, зокрема, зазначено, що об'єкт повинен обліковуватися у складі незавершеного будівництва (Д-т рах. 151 «Капітальне будівництва») на загальну суму 36275722,36 грн без урахування ПДВ (43530866,82 грн з ПДВ).

Крім того, позивач зазначає, що 22 листопада 2013 р. ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» було прийнято об'єкт під охорону і за наслідками його обстеження, а також перевірки проектно-кошторисної і виконавчої документації, було встановлено, що об'єкт незавершений будівництвом.

В той же час, позивач стверджує, що відповідачем не було надано товариству «УКРТРАНСНАФТА» проектно-кошторисної документації.

Також, позивач зазначає, що він не набув права власності на об'єкт.

За результатами оцінки доказів, наявних в матеріалах справи, та виходячи з викладених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності позову ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» в особі філії «ПІВДЕННІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ», з урахуванням наступного.

Так, як вже встановлено вище, позивач виконав роботи, передбачені договором підряду від 20.05.2005 р. № 20/04-05, і така обставина, в розумінні ч. 3 ст. 35 ГПК України, є преюдиціальною, оскільки встановлений, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 28.09.2011 р. у справі № 4/52-10-1797, предметом спору в якій було стягнення з ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» в особі філії «ПІВДЕННІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ» на користь ТОВ «ІНФОКС» заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» зобов'язання по оплаті виконаних генеральним підрядником робіт за договором підряду від 20.05.2005 № 20/04-05, тобто за тим же договором, яким ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» обґрунтовує свої вимоги у даній справі.

Крім того, як суд першої інстанції вірно взяв до уваги той факт, що господарським судом Одеської області, у процесі виконання судового рішення у справі № 4/52-10-1797, ухвалою від 13.03.2013 р. було затверджено укладену сторонами договору підряду від 20.05.2005 р. № 20/04-05 мирову угоду. З пункту 1 названої ухвали вбачається, що боржник, яким є ПАТ «УКРТРАНСНАФТА», визнає всю заборгованість перед стягувачем ТОВ «ІНФОКС» в розмірі, встановленому в судових рішеннях місцевого і апеляційного інстанцій.

Заборгованість, встановлена господарським судом Одеської області у справі № 4/52-10-1797, погашена ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» перед ТОВ «ІНФОКС» повністю. Наведене сторонами даного спору не заперечується.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» своїми діями, як-то: підписанням вищевказаних актів; укладенням мирової угоди, яка затверджена господарським судом Одеської області; погашенням в повному обсязі заборгованості, тобто сплатою робіт, виконаних відповідачем, свідчить про визнання ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» факту виконання ТОВ «ІНФОКС» його обов'язків за договором підряду від 20.05.2005 р. № 20/04-05 в повному обсязі.

Відтак, колегія відхиляє доводи апелянта щодо прийняття ним лише частини робіт за актом від 25.05.2006 р.

Доводи позивача про те, що вартість робіт, пов'язаних з усуненням недоліків, повинна бути відшкодована відповідачем, колегія суддів відхиляє у зв'язку із тим, що за умовами, встановленими п. 5.11 договору, відповідач з моменту передачі об'єкта позивачеві, тобто з 31 липня 2007 р., не несе будь-якої відповідальності за збитки, завдані об'єкту.

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач, всупереч вимогам ст. 33 ГПК України, не довів суду той факт, що відповідач з 31 липня 2007 року по 22 листопада 2013 року був зобов'язаний забезпечувати схоронність об'єкта.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що об'єкт тривалий час перебував без належної охорони. В той же час, в судовому засіданні представники сторін даної справи не заперечували проти можливого пошкодження (розкрадання) об'єкта неправомірними діями сторонніх осіб у зв'язку з незабезпеченням схоронності об'єкта.

Також, ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» у своїй апеляційній сказі стверджує, що в актах робочої комісії про готовність закінчених будівництвом об'єктів для пред'явлення державній приймальній комісії від 08.12.2005 р. та від 25.05.2006 р., зазначено, що такі об'єкти мають недоліки, однак, відповідачем вони усунені не були.

Частиною 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Враховуючи вимоги, встановлені наведеною вище нормою права, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доводи позивача відхиляє з огляду на наступне. У пунктах 10 актів від 08.12.2005 р. та від 25.05.2006 р. передбачено, що виявлені недоліки повинні бути усунені в терміни, вказані в додатках до зазначених актів. Проте, позивач суду апеляційної інстанції не довів і документально не підтвердив факт наявності таких додатків до актів, в яких би зазначалося про виявлені недоліки в об'єктах і порядок їх усунення.

Таким чином, доводи ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» щодо наявності, станом на момент отримання об'єкту (31 липня 2007 р.), недоліків в об'єкті є необґрунтованими і безпідставними.

З огляду на те, що об'єкт прийнято позивачем без заперечень і зауважень, а також враховуючи, що у відповідача відсутнє зобов'язання перед позивачем по забезпеченню схоронності об'єкта з 31 липня 2007 р. по 22 листопада 2013 р., колегія суддів відхилила клопотання позивача про призначення судової будівельної експертизи у справі.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставне посилання позивача на висновки проведеної перевірки та вимогу Державної фінансової інспекції України про усунення порушень від 05.09.2013 р., оскільки з матеріалів вказаної перевірки вбачається, що порушення фінансово-бюджетної дисципліни виникли з вини посадових осіб ПАТ «УКРТРАНСНАФТА», тобто самого позивача.

В той же час, доводи позивача щодо ненадання відповідачем проектно-кошторисної та виконавчої документації спростовуються доказами у вигляді переліків та реєстрів (а.с. 10-50, 74-76 том 2), які було підписано обома сторонами.

Відносно доводів позивача про те, що він не набув права власності на об'єкт, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 10.1 договору право власності на збудований об'єкт переходить від генпідрядника до замовника після підписання та затвердження акта державної комісії. В той же час, колегія відзначає, що за змістом п. 19 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 р. № 1243, обов'язок з пред'явлення державній приймальній комісії проектної та виробничої документації покладається також і на замовника, тобто ПАТ «УКРТРАНСНАФТА».

Доказів, підтверджуючих вжиття позивачем вказаних заходів, з моменту отримання ним об'єкта за актом від 31.07.2007 р., матеріали даної справи не містять. Тобто, з наведеного колегія робить висновок, що момент набуття ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» права власності на об'єкт також залежить й від позивача.

Більш того, колегія зазначає, що обставини, пов'язані із неотриманням відповідачем проектно-кошторисної та виконавчої документації та не набуттям позивачем права власності на об'єкт в будь-якому випадку не обґрунтовують позовну вимогу ПАТ «УКРТРАНСНАФТА» і не є предметами даного спору.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до п. 1 ч. 2 названої статті є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 225 ГК України.

Зі змісту статей 614, 623 ЦК України та статті 226 ГК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина.

Обов'язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 623 ЦК України, розмір збитків завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Таким чином, виходячи з наведених обставин справи і норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем жодним чином не доведено існування складу цивільного правопорушення у правовідносинах сторін спору, що ґрунтуються на договорі.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 р. у справі № 910/15293/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УКРТРАНСНАФТА» в особі філії «ПІВДЕННІ МАГІСТРАЛЬНІ НАФТОПРОВОДИ» на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 р. у справі № 910/15293/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 р. у справі № 910/15293/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/15293/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови складено 16 лютого 2014 року.