РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2015Справа №910/11358/14

За позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії

до Головного управління урядового зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд державного майна України

про повернення майна та стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням 3 % річних та штрафних санкцій.

Головуючий суддя Нечай О.В.

суддя Літвінова М.Є.

суддя Бондарчук В.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Ткаченко Т.Ю.,за довіреністю

від відповідача: Ревуцький Г.М., за довіреністю

від третьої особи: Федоровський В.Г., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії (далі - позивач) до Головного управління урядового зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - відповідач) про повернення майна та стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням 3 % річних та штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.06.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/11358/14, розгляд справи призначено на 16.07.2014 р.

10.07.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву.

11.07.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

11.07.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про долучення документів до матеріалів справи.

16.07.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 16.07.2014 р. представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 16.07.2014 р. судом, в порядку, передбаченому ст. 77 ГПК України, та в межах строків, встановлених ст. 69 ГПК України, було оголошено перерву до 13.08.2014 р.

13.08.2014 р. судове засідання не відбулось.

Розпорядженням Заступника голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 13.08.2014 р., у зв'язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці, справу № 910/11358/14 було передано для розгляду судді Літвіновій М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.08.2014 р. справу № 910/11358/14 було прийнято до провадження суддею Літвіновою М.Є., розгляд справи призначено на 15.10.2014 р.

15.08.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Розпорядженням В.о. голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 01.09.2014 р., у зв'язку з поверненням судді Нечая О.В. з відпустки, справу № 910/11358/14 було передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2014 р. справу № 910/11358/14 було прийнято до провадження суддею Нечаєм О.В., розгляд справи призначено на 15.10.2014 р.

14.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про збільшення розміру позовних вимог та письмові заперечення на відзив.

14.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про залучення до участі у справі третьої особи та клопотання про витребування доказів.

У судове засідання 15.10.2014 р. представник позивача з'явився.

У судове засідання 15.10.2014 р. представник відповідача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 15.10.2014 р. клопотання представника відповідача про витребування доказів, суд відмовив у задоволенні вищезазначеного клопотання, у зв'язку з його необґрунтованістю.

Розглянувши у судовому засіданні 15.10.2014 р. клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Розглянувши у судовому засіданні 15.10.2014 р. клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі Фонду державного майна України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 12.11.2014 р.

23.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи.

28.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

03.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про долучення документів до матеріалів справи.

12.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення.

У судове засідання 12.11.2014 р. представники учасників судового процесу з'явились.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.11.2014 р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/11358/14.

Розпорядженням Заступника голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 12.11.2014 р. розгляд справи № 910/11358/14 доручено здійснювати колегії суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Літвінова М.Є., суддя Бондарчук В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р. справа № 910/11358/14 була прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Літвінова М.Є., суддя Бондарчук В.В., розгляд справи призначено на 11.12.2014 р.

08.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача були подані письмові пояснення.

08.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 11.12.2014 р. представник позивача з'явився та подав клопотання про витребування нових доказів.

У судове засідання 11.12.2014 р. представник відповідача з'явився та подав клопотання про продовження строків розгляду справи.

У судове засідання 11.12.2014 р. представник третьої особи з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 11.12.2014 р. клопотання представника позивача про витребування нових доказів, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Розглянувши у судовому засіданні 11.12.2014 р. клопотання представника відповідача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи невиконання третьою особою вимог ухвал господарського суду м. Києва та необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 15.01.2015 р.

У судове засідання 15.01.2015 р. представники позивача та відповідача з'явились.

У судове засідання 15.01.2015 р. представник третьої особи з'явився, подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи та надав суду для огляду оригінали витребуваних ухвалою документів.

У судовому засіданні 15.01.2015 р. судом було оголошено перерву до 28.01.2015 р.

20.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача були подані письмові пояснення.

20.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про ознайомлення з матеріалами справи.

26.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення.

У судове засідання 28.01.2015 р. представники позивача та відповідача з'явились, представник третьої особи не з'явився.

Враховуючи нез'явлення в судове засідання 28.01.2015 р. представника третьої особи, розгляд справи було відкладено на 30.01.2015 р.

29.01.2015 р. представником позивача була подана заява про уточнення в прохальній частині позовної заяви.

29.01.2015 р. представником відповідача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 30.01.2015 р. представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 30.01.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору, проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи у судове засідання 30.01.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

15.05.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Київської міської філії (далі - позивач, орендодавець) та Головним управлінням урядового зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (далі - відповідач, орендар) було укладено Договір оренди місць у стійках, U (Юнітів) для встановлення обладнання, устаткування та інших спеціальних пристроїв № 68-27/39 (далі - Договір), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування частину нежитлового приміщення (далі - майно), розташоване в м. Києві на 2 поверсі 4 - поверхового будинку № 27 по вул. Ф. Пушиної (АТС-450), під використання двох місць в стійці СКУ-01 для розміщення обладнання.

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати, становить 304,00 грн. з ПДВ (20%) за 1 U (Юніт)/ місце в стійці СКУ. Орендна плата за перший місяць оренди за 2 U (Юнітів)/ місць у стійці СКУ становить 608,00 грн. з ПДВ (20%) та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього терміну дії договору оренди.

Відповідно до пунктів 3.4, 3.5 Договору орендодавець станом на останній календарний день розрахункового місяця складає акт про надані послуги, та не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим, разом з розрахунком та податковою накладною надає його орендарю. Орендна плата перераховується орендарем у безготівковому порядку на поточний банківський рахунок орендодавця не пізніше 27 числа місяця, наступного за розрахунковим, згідно з рахунками, які виставляються орендодавцем не пізніше 17 числа місяця, наступного за розрахунковим та надаються орендарю разом з актом про надані послуги та податковою накладною.

Згідно з п. 12.1 Договору цей Договір укладено на період з 01.01.2013 р. до 31.12.2013р. Сторони домовились, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України умови Договору поширюються на відносини між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2013 р. Сторони зобов'язані протягом 20 днів після закінчення строку дії цього Договору здійснити остаточні розрахунки за ним.

Підпунктом 12.6.1 п. 12.6 Договору встановлено, що дія Договору припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Позивач зазначає суду про те, що він листом від 05.11.2013 року № 27/15-2250 надсилав відповідачу Акт приймання-передачі майна для закриття Договору та проект договору для підписання на новий строк, задля подальшої співпраці. Ні вищевказаний Акт, ні новий договір так і не були підписані відповідачем. Враховуючи зволікання з боку відповідача, листами від 27.02.2014 року № 828107-109 та від 03.03.2014 року № 27/15-448 позивачем знову було запропоновано в найкоротший термін укласти новий договір оренди. Згоди на укладення договору оренди в редакції, запропонованій позивачем, на новий строк відповідачем надано не було.

Так як відповідач продовжував займати приміщення за адресою м. Київ, вул. Ф.Пушиної 27, при цьому не здійснюючи оплати за грудень 2013 року, січень - лютий 2014 року, позивачем було направлено відповідачу претензію від 03.03.2014 року № 14-07/24 про стягнення боргу, пені та 3% річних. Крім того, листом від 01.04.2014 року № 27/15-699 позивач повідомив відповідача про обмеження доступу до приміщення при не підписанні проекту договору на новий строк.

Відповідач не виконав свої зобов'язання та не оплатив рахунки по даному Договору з січня 2014 року по вересень 2014 року включно, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по орендній платі та іншим платежам у розмірі 5 472,00 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає суду про те, що вирішення питання про повернення орендованого майна можливо лише після дослідження вимог законодавства з питань телекомунікації та оренди державного майна та вимог законодавства щодо зобов'язань позивача перед відповідачем.

Крім того, відповідач зазначає, що примусове відключення обладнання відповідача не відповідає приписам нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України.

Також відповідач звертає увагу суду на ту обставину, що позивачем не було долучено до позовної заяви документів на підтвердження права власності позивача на зазначену будівлю, при цьому, на думку відповідача, будівля, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ф. Пушиної, буд. № 27, є державною власністю та у власність ПАТ «Укртелеком» не передавалась.

Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що оскільки будівля, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ф. Пушиної, буд. № 27, є державною власністю, то оренда плата за орендоване відповідачем у позивача майно за Договором повинна становити 1,00 грн. на рік.

На підтвердження своїх доводів відповідач посилається на те, що згідно з Розпорядженням № 1948-р було здійснено приватизацію майна ВАТ «Укртелеком» у розмірі 92,791 відсотка статутного капіталу, при цьому 7,209 відсотка статутного капіталу залишилось на балансі товариства, проте не увійшло до його статутного капіталу (не приватизовано) і таким чином залишилось у державній власності.

Відповідно до ст. 326 Цивільного кодексу України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами.

Згідно з ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Третьою особою було надано суду копію плану розміщення акцій ВАТ «Укртелеком», яке створено шляхом корпоратизації з метою доведення суду факту належності приміщення за адресою: м. Київ, вул. Ф. Пушиної, буд. № 27 до державної власності.

Указом Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 р. № 210/93 визначено, що корпоратизацією є перетворення державних підприємств, закритих акціонерних товариств, більш як 75 відсотків статутного фонду яких перебуває у державній власності, а також виробничих і науково-виробничих об'єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством (далі - підприємства), у відкриті акціонерні товариства. Корпоратизації підлягають підприємства, балансова вартість основних фондів яких за станом на 1 січня 1993 року становила не менш як 20 млн. карбованців.

Дія цього Указу не поширюється на підприємства, які не підлягають приватизації відповідно до законодавства (за винятком Українського державного підприємства електрозв'язку "Укртелеком" і Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" та Державної акціонерної компанії "Хліб України", хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств, що входять до її складу), по яких прийняте рішення про приватизацію, а також на природні монополії та підприємства, які підпадають під дію Закону України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" (крім підприємств Державного комітету рибного господарства України та хлібоприймальних і хлібозаготівельних підприємств, що входять до складу Державної акціонерної компанії "Хліб України" та підприємств, що входять до складу Національної акціонерної компанії "Украгролізинг") та Декрету Кабінету Міністрів України від 20 травня 1993 року N 57 "Про приватизацію цілісних майнових комплексів державних підприємств та їхніх структурних підрозділів, зданих в оренду".

Включення державного підприємства до переліку підприємств, що підлягають корпоратизації (стаття 7), є підставою для відповідних органів, уповноважених управляти державним майном, відмовити у згоді на укладення договору оренди на майно цього підприємства. Крім того, Положенням про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 1993 р. N 508, було визначено порядок корпоратизації державних підприємств, закритих акціонерних товариств, більш як 75 відсотків статутного капіталу яких перебуває у державній власності, а також виробничих і науково-виробничих об'єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 1993 р. N 508 у двотижневий термін з моменту початку корпоратизації, визначеного відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 15 червня 1993 р. "Про корпоратизацію підприємств", керівник підприємства подає засновникові відкритого акціонерного товариства (далі - засновник) пропозиції про персональний склад комісії з корпоратизації (далі - комісія). До складу комісії включаються на паритетних засадах представники засновника, банківської установи, що обслуговує підприємство, відповідного органу приватизації, трудового колективу підприємства, що корпоратизується, місцевої державної адміністрації. У разі проведення корпоратизації державних підприємств, закритих акціонерних товариств, що займають монопольне становище на ринку, виробничих і науково-виробничих об'єднань, правовий статус яких раніше не був приведений у відповідність з чинним законодавством, до складу комісії включається представник Антимонопольного комітету. За рішенням засновника до складу комісії можуть включатися також представники інших органів та організацій.

Відповідно до Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 р. № 210/93 та Положення про порядок корпоратизації підприємств, затвердженого постановою КМУ від 05.07.1993 р. № 508, Державний комітет зв'язку та інформатизації України наказом від 27.12.1999 р. № 155 «Про створення ВАТ «Укртелеком» та затвердження його статуту» створив ВАТ «Укртелеком» на базі цілісного майнового комплексу Українського державного підприємства електрозв'язку «Укртелеком», що означає, що Державний комітет зв'язку та інформатизації України, який є органом уповноваженим управляти державним майном, видав наказ від 27.12.1999 р. № 155, яким передав нерухоме майно, що знаходилось на балансі УДПЕЗ «Укртелеком» у власність ВАТ «Укртелеком», а Фондом державного майна України затверджено перелік нерухомого майна, що передано у власність ВАТ «Укртелеком», в тому числі по Київській міській філії.

Згідно Переліку майна, переданого до статутного фонду ПАТ «Укртелеком», Державний комітет зв'язку та інформатизації України передав ПАТ «Укртелеком» об'єкт нерухомого майна під порядковим номером 66 - будинок виробничий АТС-450, 452 в м. Києві по вул. Феодори Пушиної, 27 - інвентарний номер 00010-01, вартість якого станом на 01.07.1999 р. становила 2 294 477,74 грн.

В Переліку майна, переданого до статутного фонду ПАТ «Укртелеком», затвердженого Фондом державного майна України, зазначено про передачу майна у м. Києві по вул. Ф. Пушиної, 27 (пункт 66 Переліку), із зазначенням інвентарного номеру - 00010-01 та вартості, за якою об'єкт включено до статутного фонду товариства станом на 01.07.1999 року в грн. - 2 294 477, 74 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Судом встановлено, що Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» був прийнятий 01.07.2004 р., тобто після виникнення у позивача права власності на об'єкт нерухомості.

А тому обґрунтованими є доводи позивача щодо відсутності необхідності державної реєстрації ПАТ «Укртелеком» права власності на об'єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Ф. Пушиної, 27, так як така реєстрація не вимагалася чинним на той момент законодавством України.

Відповідно до абз. 2 п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.

В свою чергу, представник третьої особи повідомив суд про те, що в результаті проведеної ідентифікації майна було встановлено, що об'єкт нерухомості - сховище (інв. № 0-01/1), розташоване в підвальному приміщенні будівлі по вул. Ф.Пушиної, 27 в м. Києві, був ідентифікований як додатково виявлене державне майно. Доказів на підтвердження права власності держави на всю будівлю, розташовану за вказаною адресою, третьою особою суду надано не було.

Проте, відсутність у ПАТ «Укртелеком» права власності на захисту споруду (сховище) не оспорюється позивачем та не свідчить про те, що інша частина будівлі на вул. Ф.Пушиної, 27 в місті Києві не передавалась у власність позивача при приватизації і є виключно державною власністю, в свою чергу, відповідач згідно з Договором прийняв в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, розташованого в м. Києві на другому поверсі 4-поверхового будинку № 27 по вул. Ф. Пушиної, а не сховище (частину підвального приміщення).

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду (ст. 36 ГПК України).

Наданий третьою особою план розміщення акцій ВАТ «Укртелеком», яке створено шляхом корпоратизації, не може бути доказом у справі, оскільки він не був підписаний Головою, заступником голови комісії з приватизації та членами комісії.

Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що об'єкт нерухомості, який розташований м. Києві на вул. Ф.Пушиної, 27, (окрім сховища, що знаходиться у підвальному приміщенні) є державною власністю.

З огляду на вищенаведене, доводи відповідача в цій частині, викладені у відзиві, спростовуються наявними у матеріалах справи документами та приписами чинного законодавства України.

Крім того, відповідач у своєму письмовому відзиві зазначає суду про те, що на відносини сторін поширюється положення Закону України «Про телекомунікації» в частині обов'язку позивача першочергово надавати телекомунікаційні послуги підрозділам Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації тощо. При цьому, відключення кінцевого обладнання підрозділам Міністерства оборони України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації тощо здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, яким передбачений ряд обставин, наявність яких є обов'язковою для відключення кінцевого обладнання.

З огляду на вищенаведене, відповідач наполягає на дотриманні Закону України «Про телекомунікації» та укладенні договору оренди на умовах, визначених законодавством.

З преамбули Закону України «Про телекомунікації» вбачається, що він встановлює правову основу діяльності у сфері телекомунікацій та визначає повноваження держави щодо управління та регулювання зазначеної діяльності, а також права, обов'язки та засади відповідальності фізичних і юридичних осіб, які беруть участь у даній діяльності або користуються телекомунікаційними послугами.

Статтею 1 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що телекомунікації (електрозв'язок) - передавання, випромінювання та/або приймання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого роду по радіо, проводових, оптичних або інших електромагнітних системах.

В свою чергу, кінцеве обладнання - обладнання, призначене для з'єднання з пунктом закінчення телекомунікаційної мережі з метою забезпечення доступу до телекомунікаційних послуг.

Проте, з позовної заяви вбачається, що між сторонами виник спір з приводу невиконання відповідачем договору оренди в частині сплати орендної плати та повернення орендованого майна позивачу, як це передбачено Договором.

З огляду на вищенаведене, помилковими є доводи відповідача щодо поширення вимог Закону України «Про телекомунікації» на правовідносини сторін за Договором.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Договором визначено, що плата встановлюється орендодавцем за домовленістю сторін (за договірною ціною) на підставі його внутрішніх нормативних актів і відповідно до фіксованого розміру місячної орендної плати, становить 304,00 грн. з ПДВ (20%) за 1 U (Юніт)/ місце в стійці СКУ. Орендна плата за перший місяць оренди за 2 U (Юнітів)/ місць у стійці СКУ становить 608,00 грн. з ПДВ (20%) та не підлягає коригуванню на індекс інфляції протягом всього терміну дії договору оренди.

Відповідачем було орендовано 2 U (Юнітів)/ місць у стійці СКУ, що означає, що останній зобов'язаний був сплачувати на користь позивача орендну плату за Договором в розмірі 608,00 грн. з ПДВ (20%).

Позивач у своєму позові зазначає суду про те, що заборгованість у відповідача виникла з січня 2014 р. по вересень 2014 р.

Відповідно до п. 12.1 Договору, його було укладено на період з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р.

Таким чином, заборгованість нараховується з останнього місяця дії Договору і до часу, коли зазначений Договір вже припинив свою дію.

Відповідно до п. 2.3 Договору майно, передане орендареві, повертається орендодавцю не пізніше дати закінчення терміну дії Договору (якщо не укладено новий договір або додаткову угоду до цього договору щодо його продовження) за Актом передачі-приймання, звіреним з Актом приймання-передачі майна, зазначеним у п. 2.1 цього Договору, разом з отриманим від орендодавця устаткуванням, інвентарем та іншим майном у належному стані, з усіма зробленими поліпшеннями, які не можливо відокремити від об'єкта оренди.

Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти новий договір оренди після припинення дії Договору, проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що сторони дійшли згоди щодо укладення нового договору.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачем було повернуто позивачеві орендоване майно після закінчення строку дії Договору, згідно з його умовами.

Згідно з п. 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

З огляду на вищенаведене, оскільки відповідач безпідставно продовжував користуватись орендованим майном після закінчення строку дії Договору, що не заперечується сторонами, позовні вимоги про стягнення з відповідача орендної плати в розмірі 5 472,00 грн. та вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу за Актом приймання-передачі майно, а саме частину нежитлового приміщення (два місця в стійці СКУ-01), в м. Києві на 2 поверсі 4-поверхового будинку № 27 по вул. Ф. Пушиної (АТС-450), є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім основної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню в розмірі 338,06 грн., 3% річних в розмірі 49,23 грн. та інфляційні втрати в розмірі 323,26 грн.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року N 14 (далі - Постанова) грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Згідно з п. 1.3 Постанови з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

З огляду на вищенаведене, оскільки спеціальним законодавством не визначено пеню за неналежне виконання договору найму (оренди), то розмір пені та порядок її нарахування повинні бути визначені Договором. Проте, оскільки Договір припинив свою дію 31.12.2013р., а позивачем визначено період нарахування пені з 28.02.2014 р. по 13.10.2014 р., позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 338,06 грн. не ґрунтуються на приписах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1.10 Постанови за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Пунктами 3.1 та 3.2 Постанови визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до п. 4.1 Постанови сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок заявлених розмірів 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що позивачем було вірно визначено розмір 3% річних та допущено помилку при розрахунку інфляційних втрат.

З огляду на вищенаведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в розмірі 49,23 грн. та інфляційні втрати в розмірі 323,26 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо повернення майна та стягнення заборгованості по орендній платі з урахуванням 3 % річних, інфляційних втрат і штрафних санкцій, підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зобов'язати Головне управління урядового зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, будинок 13; ідентифікаційний код: 34794089) повернути за Актом приймання-передачі майно, а саме частину нежитлового приміщення (два місця в стійці СКУ-01), в м. Києві на другому поверсі 4-поверхового будинку № 27 по вул. Ф. Пушиної (АТС-450).

3. Стягнути з Головного управління урядового зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, будинок 13; ідентифікаційний код: 34794089) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Горького, 40; ідентифікаційний код: 01189910) заборгованість по орендній платі в розмірі 5 472 (п'ять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 49 (сорок дев'ять) грн. 23 коп. та інфляційні втрати в розмірі 323 (триста двадцять три) грн. 26 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Головного управління урядового зв'язку Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (03680, м. Київ, вул. Солом'янська, будинок 13; ідентифікаційний код: 34794089) на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії (01033, м. Київ, вул. Горького, 40; ідентифікаційний код: 01189910) судовий збір в розмірі 2 917 (дві тисячі дев'ятсот сімнадцять) грн. 29 коп.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

Головуючий суддя О.В. Нечай

Суддя М.Є. Літвінова

Суддя В.В. Бондарчук