ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2015 р.Справа № 916/4791/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроінвестгруп"

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Чорноморська"

про зобов'язання здійснити поставку 123,36 тон сільськогосподарської продукції та стягнення 239198,63 грн.

Суддя Демешин О. А.

Представники:

від позивача: Крайнюк О. А. - за довіреністю;

від відповідача: Осьмінін С. Д. - за довіреністю;

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю „Агроінвестгруп" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Чорноморська" (далі - відповідач) про зобов'язання здійснити поставку 123,36 тон сільськогосподарської продукції та стягнення 239198,63 грн., з яких: 153927,41 грн. грошових коштів; 45000 грн. - штрафу; 10242,83 грн. 3% річних та 30028,39 грн. - інфляційного збору.

Відповідач у відзиві на позов просить суд застосувати позовну давність щодо стягнення 45000 грн. штрафу, а в решті позову відмовити.

Під час розгляду справи оголошувалась перерва у судовому засіданні до 10.02.2015 року о 15:00 та до 11.02.2015 року о 12:00.

В С Т А Н О В И В :

20.05.2013 року між Позивачем (Покупець) та Відповідачем (Постачальник) було укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №ТР 5-С/02, за яким Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію (товар), ціна та порядок її визначення, найменування, асортимент, строки і умови поставки якого передбачені в цьому Договорі та Додатках до цього Договору.

Як передбачено в Додатковій угоді №1 до Договору поставки від 20 травня 2013 року, а саме в п.1: Постачальник зобов'язується поставити 300 тон ячменю, початковою вартістю 1500 грн./тона на загальну суму 450000 (чотириста п'ятдесят тисяч) гривень.

Згідно п. 4 Додаткової угоди №1 до Договору поставки від 20 травня 2013 року загальна сума попередньої оплати становить 100 % від загальної Вартості Товару, що в грошовому виразі становить 450 000 гривень або в еквіваленті іноземної валюти 55 214,72 доларів 72 центи США та проводиться протягом 3-х (трьох) банківських днів з моменту укладення даної Додаткової угоди за умови наданих всіх документів відповідно до умов основного Договору.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що відповідно до умов договору ним були виконані свої зобов'язання по оплаті за продукцію, що підтверджується платіжним дорученням №1555 від 20.05.2013 року на суму 375000грн. та платіжним дорученням №1610 від 23.05.2013 року на суму 75000 грн.

В свою чергу Відповідач повинен був поставити на користь Покупця загальну кількість Товару відповідно до умов основного Договору в термін до 31 липня 2013 року. (п. 2 Додаткової угоди до Договору поставки від 20 травня 2013 року).

Відповідач здійснив поставку частини сільськогосподарської продукції на загальну суму 153927,41 грн.

Крім того, відповідач, відповідно до п. 6.1. Договору повернув позивачу грошові кошти на суму 296072,51 грн.

Отже, позивач посилаючись на ст. 530, 549, 625 ЦК України та ст. 265, 231, 234 ГК України просить суд зобов'язати відповідача здійснити поставку 123,36 тон сільськогосподарської продукції - ячменю ярого та стягнути з відповідача 153927,41 грн. грошових коштів, 45000 грн. штрафу за порушення строків поставки, а також 10242,83 грн. сплати 3% річних та 30028,39 грн. інфляційних за прострочення по грошовому зобов`язанню.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що ним поставлено продукцію на загальну суму 153927,41 грн. та здійснено повернення грошових коштів на суму 296072,51 грн., а тому вимоги позивача відповідач вважає безпідставними. Щодо стягнення 45000 грн. відповідач просить суд застосувати позовну давність.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного:

Як зазначалось вище, за Договором поставки сільськогосподарської продукції №ТР 5-С/02 від 20.05.2013 року позивач сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 450000грн.

Відповідач свої договірні зобов`язання виконав частково, поставивши позивачу продукції на суму 153927,41 грн. у зв`язку з чим ТОВ „Агроінвест" звернулось до відповідача з претензією від 16.08.2013р. за № 98 про повернення решти отриманих грошових коштів.

Частинами 2, 3 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Крім того, пунктом 6.1. договору передбачалось, що за порушення строків поставки товару або відмову від його поставки постачальник зобов`язаний сплатити на користь покупця штраф в розмірі 30% від загальної початкової вартості не поставленого товару та повернути сплачені покупцем кошти в повному обсязі.

Платіжним дорученням №2127 від 05.02.2014р. відповідач повернув позивачу 296072,51грн.

Таким чином, позивач скористався, передбаченим ст.693 ЦК України та п.6.1. договору правом вимагати повернення, сплачених відповідачу коштів, а останній частково поставив позивачу продукцію на суму 153927,41 грн. та повернув частину коштів в розмірі 296072,51грн. Загалом відповідач виконав свої зобов'язання нам суму 449999,92 грн.

Отже, відповідачем не повернуто позивачу грошових коштів на суму 08 копійок (450000грн. - 449999,92 грн. = 08 коп.).

Тобто, позов в частині стягнення 08 коп. суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи ту обставину, що Відповідачем була частково здійснена поставка продукції та повернуті кошти в розмірі вартості недопоставленої продукції, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зобов'язання здійснити поставку сільськогосподарської продукції кількістю 123,36 тон на загальну суму 296 072, 51 грн. та стягнення коштів на суму 153927,33 грн. (153 927,41 грн. - 0,08 грн.) внаслідок не виконання зобов'язання передбаченого Договором поставки № ТР 5 С/02 від 20 травня 2013 року - є безпідставними, оскільки подвійне виконання зобов'язання у відносинах поставки та купівлі-продажу чинним законодавством не передбачено.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме повернення суми авансу не є грошовим зобов'язанням, а тому нарахування на таку суму інфляційних та 3% річних є безпідставними.

Така позиція викладена, зокрема в Постанові Верховного Суду України від 15 жовтня 2013 року по справі № 3-30гс13 де, зокрема зазначено, що застосування судами частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних є помилковим, оскільки стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку природного газу, не вважається грошовим зобов'язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Отже у задоволені позову в частині стягнення 10242,83грн. сплати 3% річних та 30028,39грн. інфляційних слід відмовити.

Щодо 45000 грн. штрафу відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності.

Дійсно, як визнають обидві сторони, відповідач частково сплатив суму штрафних санкцій в розмірі 90000 грн. Оскільки право на нарахування штрафних санкцій виникло у Позивача з 01 серпня 2013 року, а звернувся Позивач до суду 27 листопада 2014 року (тобто майже через 16 місяців).

Враховуючи позовну давність в один рік, встановлену ч. 2 ст. 258 ЦК України, відповідач і просить суд застосувати строки позовної давності.

Проте, з матеріалів справи суд встановив, що відповідачем часткове погашення суми штрафу відбулось 18.02.2014 року по платіжному дорученню № 2143.

Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, строк позовної давності по сплаті штрафу слід розраховувати з 18.02.2014 року і він сплине тільки 18.02.2015р., а позивач звернувся з цим позовом до суду 27.11.2014 року.

Тому, суд вважає, що в задоволені заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення 45000 грн. штрафу слід відмовити, позов в цій частині задовольнити.

На підставі викладеного позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача 08 коп. боргу та 45000 грн. штрафу, в решті позову слід відмовити, з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Агрофірма Чорноморська" (67624, Одеська обл., Біляївський р-н., с. Дачне, вул. Центральна № 25, код - 05528898) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроінвестгруп" (65029, Одеська обл., м. Одеса, вул. Середньофонтанська, буд. 16, код 35767894): 08 коп. боргу; 45000 гривень штрафу та 900гривень судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12 лютого 2015 р.

Суддя О.А. Демешин