КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа№ 910/24582/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Коротун О.М.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Шалівського В.О.

за участю представників

від позивача: Мова В.І. - директор, Клокун Т.Г. - дов. від 04.12.2014 року № 56/950, Теслюк В.Г. - дов. від 10.02.2015 року № 31/73

від відповідача: Кацедан Л.В. - дов. від 18.11.2014 року № 3388-НЮ

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року

у справі № 910/24582/14 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Державного науково-виробничого підприємства „Електронмаш" (м. Київ)

до Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна залізниця" (м. Київ)

про стягнення 128 541 грн. 25 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Державне науково-виробниче підприємство „Електронмаш" з позовом до Державного науково-виробничого підприємства „Електронмаш" про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 125 522 грн., 3% річних в сумі 323 грн. 49 коп. та пені в сумі 2 695 грн. 76 коп.

Рішенням від 26.11.2014 року господарський суд міста Києва припинив провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 21 000 грн. Задовольнив позовні вимоги та стягнув з ДТГО „Південно-Західна залізниця" на користь ДНВП „Електронмаш" основний борг в розмірі 104 522 грн., пеню в сумі 2 695 грн. 76 коп., 3% річних в розмірі 323 грн. 49 коп. та судовий збір в сумі 2 570 грн. 83 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду ДТГО „Південно-Західна залізниця" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року по справі № 910/24582/14 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.12.2014 року апеляційна скарга ДТГО „Південно-Західна залізниця" була прийнята до провадження та призначено розгляд справи № 910/24582/14 у судовому засіданні за участю представників сторін.

В судовому засіданні 12.02.2015 року представник відповідача підтримала вимоги апеляційної скарги. Представники позивача проти вимог апеляційної скарги заперечували.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи 24.06.2014 року Державне територіально-галузеве об'єднання „Південно-Західна залізниця" (замовник) та Державне науково-виробниче підприємство „Електронмаш" (виконавець) уклали договір № 171, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати послуги з гарантійного ремонту, а замовник зобов'язався оплатити надані послуги.

П. 4.5 договору від 24.06.2014 року № 171 визначено, що загальна сума по договору згідно протоколу погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною даного договору, складає 148 269 грн.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.10.1 договору від 24.06.2014 року № 171).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонам правочин є договором підряду, оскільки результат роботи залишається у замовника, а не споживається ним як при наданні послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

П. 1.2 договору від 24.06.2014 року № 171 передбачено, що виконавець здійснює: післягарантійний ремонт 8 блоків живлення асинхронного електродвигуна (БАЕД) на ПЕВК; гарантійний ремонт 5 блоків перетворювачів (ВИП) на ПЕВК; післягарантійний ремонт 30 блоків управління трьохфазним інвертором (БУТІ).

Післягарантійний ремонт проводиться працівниками виконавця його власними технічними засобами з установкою та перевіркою працездатності на території замовника (п.1.3 договору від 24.06.2014 року № 171).

За умовами п. 3.6 договору від 24.06.2014 року № 171 днем прийняття робіт вважається день підписання сторонами або уповноваженими представниками акту прийому-здачі блоків після перевірки працездатності. Перевірка проводиться на території замовника.

На виконання умов договору від 24.06.2014 року № 171 позивачем було виконано, а відповідачем прийнято роботи з післягарантійного ремонту блоків на загальну суму 148 269 грн., що підтверджується актами від 29.07.2014 року № 12 за липень 2014 року на суму 13 284 грн., від 11.08.2014 року № 16 за серпень 2014 року на суму 8 028 грн., від 11.08.2014 року № 17 за серпень 2014 року на суму 8 028 грн., від 11.08.2014 року № 18 за серпень 2014 року на суму 7 986 грн., від 18.08.2014 року № 18а за серпень 2014 року на суму 7 212 грн., від 14.08.2014 року № 20 за серпень 2014 року на суму 7 338 грн., від 18.08.2014 року № 21 за серпень 2014 року на суму 6 759 грн., від 20.08.2014 року № 22 за серпень 2014 року на суму 6 759 грн., від 20.08.2014 року № 23 за серпень 2014 року на суму 7 395 грн., від 20.08.2014 року № 24 за серпень 2014 року на суму 7 299 грн., від 01.09.2014 року № 25 за вересень 2014 року на суму 6 915 грн., від 01.09.2014 року № 26 за вересень 2014 року на суму 8 025 грн., від 05.09.2014 року № 27 за вересень 2014 року на суму 8 016 грн., від 05.09.2014 року № 28 за вересень 2014 року на суму 7 710 грн., від 19.09.2014 року № 29 за вересень 2014 року на суму 7 026 грн., від 19.09.2014 року № 30 за вересень 2014 року на суму 8 025 грн., від 05.09.2014 року № 31 за вересень 2014 року на суму 6 942 грн., від 23.09.2014 року № 33 за вересень 2014 року на суму 7 983 грн. та від 23.09.2014 року № 34 за вересень 2014 року на суму 7 359 грн.

За результатами здійснення наведених вище господарських операцій позивачем також складено та представлено до матеріалів справи податкові накладні від 29.07.2014 року № 248, від 11.08.2014 року № 54, від 11.08.2014 року № 55, від 11.08.2014 року № 56, від 14.08.2014 року № 92, від 18.08.2014 року № 115, від 18.08.2014 року № 116, від 20.08.2014 року № 149, від 20.08.2014 року № 150, від 20.08.2014 року № 151, від 01.09.2014 року № 3, від 01.09.2014 року № 4, від 05.09.2014 року № 38, від 05.09.2014 року № 36, від 05.09.2014 року № 37, від 19.09.2014 року № 161, від 19.09.2014 року № 162, від 23.09.2014 року № 182, від 23.09.2014 року № 183.

Колегія суддів враховує те, що місцевим господарським судом прийнято пояснення позивача стосовно того, що посилання у всіх документах на договір від 23.07.2014 року № ПЗ/Л-141661/ню обґрунтовується тим, що таким чином спірний правочин обліковується у бухгалтерському та податковому обліку заявника. Доказів укладення інших договорів підряду надано не було.

Як визначено ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України зазначено, що кожна сторона повинна вжити заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Розрахунки за договором здійснюються у безготівковій формі. Замовник здійснює оплату протягом 5 банківських днів з дня приймання робіт. Днем приймання робіт вважається день підписання сторонами або уповноваженими представниками обох сторін акту приймання-здачі. На кожен акт складається рахунок-фактура для оплати (п.п. 5.1, 5.2 договору від 24.06.2014 року № 171).

Як свідчать матеріали справи, позивачем було складено та виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури на оплату робіт, що були прийняті замовником без зауважень.

Таким чином, враховуючи наведені вище висновки щодо належного виконання позивачем своїх обов'язків зі здійснення ремонту блоків, що підтверджено відповідними актами приймання-здачі, з огляду на умови укладеного між сторонами правочину щодо розміру та строків внесення плати, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що строк оплати робіт за договором від 24.06.2014 року № 171 на суму 148 269 грн. настав.

Ч. 2 ст. 614 ЦК України передбачено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач заперечував проти стягнення заборгованості з тих підставі, що ч. 8 ст. 2 Закону України „Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 року № 4442-VI передбачено, що під час утворення товариства, формування його статутного капіталу та припинення Державної адміністрації залізничного транспорту України і підприємств залізничного транспорту, у тому числі, під час відступлення права вимоги, переведення боргу, проведення реорганізації, не застосовуються положення законодавства щодо: необхідності одержання згоди кредиторів стосовно заміни боржника у зобов'язанні (переведення боргу), якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами; проведення аудиторської перевірки фінансової звітності підприємств залізничного транспорту; проведення екологічного аудиту підприємств залізничного транспорту.

У даному випадку відповідач посилається на неможливість застосування до останнього норм чинного законодавства стосовно права кредиторів вимагати у зв'язку з проведенням реорганізації забезпечення виконання зобов'язань, їх дострокового припинення або виконання та відшкодування збитків; неможливості завершення реорганізації до задоволення вимог, заявлених кредиторами.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає таке посилання необґрунтованим, оскільки відповідачем не вірно застосовуються норми закону до правовідносин, що склалися між сторонами.

Так у спірних правовідносинах відсутній факт вимагання дострокового припинення або дострокового виконання зобов'язань з оплати за виконані роботи. Місцевим господарським судом вірно зазначено, що строк виконання ДТГО „Південно-Західна залізниця" своїх зобов'язань за договором від 24.06.2014 року № 171 настав.

З представлених заявником до матеріалів справи банківських виписок вбачається, що відповідачем було внесено плату на загальну суму 22 747 грн., а саме 11.08.2014 року сплачено 13 284 грн., 08.10.2014 року внесено 5 000 грн. та 20.10.2014 року перераховано на рахунок замовника грошові кошти в розмірі 4 463 грн., а отже, станом на день звернення з позовом до суду за ДТГО „Південно-Західна залізниця" обліковувалася заборгованість в розмірі 125 522 грн.

В абз. 3 п. 4.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України (п. 1-1 ч. 1 ст. 80) можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відповідачем після порушення провадження по справі (10.11.2014 року) було внесено другу частину оплати за спірним правочином, а саме 20.11.2014 року перераховано 21 000 грн. на рахунок позивача, що підтверджується платіжним дорученням від 20.11.2014 року № 1341.

За таких обставин місцевий господарський суд правомірно припинив провадження по справі в частині стягнення основного боргу на суму 21 000 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином розмір заборгованості ДТГО „Південно-Західна залізниця" який підлягає стягненню з відповідача становить 104 522 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 4 статті 231 ГК України встановлюється, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Ч. 6 ст. 231 ГК України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п. 7.4 договору від 24.06.2014 року № 171 зазначено, що за несвоєчасну оплату замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України , що діяла на момент заборгованості.

Позивач просив суд стягнути на свою користь пеню у розмірі 2 695 грн. 76 коп. за період з 10.10.2014 року до 10.11.2014 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру пені та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно стягнув пеню у розмірі 2 695 грн. 76 коп.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Позивач просив суд стягнути на свою користь 3% річних в розмірі 323 грн. 49 коп. за період з 10.10.2014 року до 10.11.2014 року.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зробила перерахунок розміру 3% річних та дійшла висновку, що місцевий господарський суд правомірно стягнув 3% річних в розмірі 323 грн. 49 коп.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для скасування рішення господарського суду.

Колегія суддів вважає, що господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об'єднання „Південно-Західна залізниця" на рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року у справі № 910/24582/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 26.11.2014 року у справі № 910/24582/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/24582/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписано__16.02.2015 р.__

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді О.М. Коротун

В.В. Сулім