ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 922/3483/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіГончарука П.А.,
суддіКондратової І.Д.(доповідач),
суддіСтратієнко Л.В.,
за участю представників сторін
від позивача Мітічкіна А.С.,
від відповідача Д'яченка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
на рішення Господарського суду Харківської області від 13.10.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року
у справі № 922/3483/14 Господарського суду Харківської області
за позовомДержавного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
доПриватного акціонерного товариства "Манометр-Харків"
простягнення 1378674,18 грн,
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Державне підприємство "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (надалі - ВП "Атомкомплект" ДП "НЕК "Енергоатом", позивач) звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом, у якому посилаючись на порушення Приватним акціонерним товариством "Манометр-Харків" (надалі - ПАТ "Манометр-Харків", відповідач) умов договору поставки № 11-16-1-13-1126 від 17.05.2013 року щодо строків поставки продукції та просило суд стягнути з відповідача 1378674,18 грн з яких: 931881,62 грн пені та 446792,56 грн штрафу.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що не прострочив поставку товару, оскільки позивач сам ініціював перенесення строків поставки продукції з 15.08.2013 року до 05.11.2013 року, а в подальшому до 10.01.2014 року, про що повідомляв відповідача у листах.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.10.2014 року (суддя Добреля Н.С.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року (колегія суддів у складі Могилєвкін Ю.О. (головуючий), Пушай В.І., Плужник О.В.), в задоволені позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить вказані рішення суду першої та апеляційної інстанцій скасувати, які прийняті з порушенням норм процесуального права ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) України та матеріального права ч. 4 ст. 95, ст.ст. 641, 654 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, перевіривши згідно ч. 2 ст. 1115, ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, а також правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення - без змін з таких підстав.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 17.05.2013 року між ДП "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (покупець), в особі заступника керуючого директора ВП "Атомкомплект" Соколова Д.Д., та ПАТ "Манометр-Харків" (постачальник) був укладений договір поставки № 11-16-1-13-1126 (далі - договір), за умовами якого відповідач зобов`язався виготовити та поставити продукцію для ВП "Запорізька АЕС", "Южно - Українська АЕС", ДП НАЕК "Енергоатом" вартістю 10894868,40 грн (одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура, ціна та належність до СВБ зазначені у специфікації № 1 та № 2) протягом 90 днів після підписання договору (тобто до 15.08.2013 року), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити продукцію (а.с. 34-48 т. 1).

Відповідно до п. 5.4 договору датою поставки вважається дата видаткової накладної про продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

08.08.2013 року та 12.08.2013 року відповідач поставив продукцію за актами приймання-передачі ТМЦ № 1/10/1581 від 05.08.2013 року (а.с. 51-55 т. 1), № 04-351 від 08.08.2013 року (а.с. 55-56 т. 1), № 04-354 від 12.08.2013 року (а.с. 57-59 т. 1) на суми 585231,60 грн, 2791741,20 грн та 944911,20 грн відповідно.

15.08.201З року позивач в особі керуючого директора ВП "Атомкомплект" Бессонова П.Г. звернувся до відповідача з листом № 6874/42 (а. с. 118 т. 1), просив здійснити поставку партії продукції в строк, необхідний ВП "Запорізька АЕС", з посиланням на лист вантажоодержувача № 07-40/17539 від 12.07.2013 року (а. с. 119 т. 1), в якому останній просив відтермінувати строк поставки продукції до 05.11.2013 року та внести зміни в номенклатуру продукції. Відповідно до виданої ДП "Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом" п. 5 довіреності № 2144 від 03.07.2013 року (а.с. 130 т. 1) Бессонов П.Г. уповноважений від імені ДП "Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом" підписувати документи та здійснювати всіх інші дії, пов'язані з виконанням зобов'язань за укладеними правочинами (договорами).

30.10.2013 року відповідач повідомив позивача про готовність поставити продукцію на суму 6526582,80 грн (повідомлення № ВСЗ-02Х/484 від 30.10.2013 року (а.с. 120, 138-144 т. 1)).

11.11.2013 року позивач в особі заступника керуючого директора ВП "Атомкомплект" Бондаренка А.П. звернувся до відповідача з листом № 9526/42 (а. с. 121 т. 1), просив внести зміни в номенклатуру продукції та здійснити поставку партії продукції в строк, необхідний ВП "Запорізька АЕС", з посиланням на лист вантажоодержувача № 07-40/26804 від 29.10.2013 року (а. с. 122 т. 1), в якому останній просив відтермінувати строк поставки продукції до 10.01.2014 року.

27.12.2013 року сторони уклали додаткову угода № 1 до договору поставки № 11-16-1-13-1126 (а.с. 49-50 т. 1), в якій узгодили зменшення кількості продукції та суми договору до 10704634,80 грн, а також дійшли продовжили строк дії договору до 31.12.2014 року.

08.01.2014 року відповідач поставив товар за видатковою накладною від № РН-0000004 на суму 6382750,80 грн (а.с.67-68 т. 1).

Відповідно до п. 7.2 договору сторони погодили, що за порушення строку поставки продукції за договором постачальник зобов'язаний сплатити покупцю пеню в розмірі 0,1 % вартості не поставленої в строк продукції за кожний день прострочення, але не більше 30 % вартості несвоєчасно поставленої продукції. За прострочення поставки продукції понад 30 днів постачальник додатково сплачує штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно поставленої продукції.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 931881,62 грн - пені та 446792,56 грн - штрафу, нарахованих за період з 16.08.2013 року по 08.01.2014 року, у зв'язку з прострочкою поставки продукції за накладною № ПН-000004 від 08.01.2014 року.

За загальним правилом зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 689 ЦК України покупець зобов'язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обігу, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ч. 4 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, ЦК України покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини.

Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання.

Отже, санкції, передбачені п. 7.2 договору, підлягають застосуванню лише у разі порушення відповідачем зобов'язання - здійснення поставки поза межами строків, встановлених договором, і якщо боржник не доведе, що таке прострочення відбулося не з його вини.

Установивши, що відповідач довів відсутність своєї вини в поставці партії продукції на суму 6382750,80 грн з порушенням дев'яностоденного строку, визначеного у п. 5.1 договору, оскільки така поставка була здійснена в строки, які були запропоновані саме позивачем та вантажоодержувачем у листах, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для притягнення відповідача до відповідальності та правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судами норм ст.ст. 95, 641, 654 ЦК України та ст. 43 ГПК України не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Фактичні дії сторін при виконанні договору підтверджують, що строки поставки були змінені з ініціативи позивача та вантажоодержувача. Всі листи позивача про перенесення строків поставки підписані уповноваженими особами та схвалені обома сторонами, що підтверджує укладання сторонами 27.12.2013 року додаткової угоди № 1 до договору "у зв'язку з істотними змінами обставин, пов'язаних із коригуванням проектно-кошторисної документації (лист ВП ЗАЕС № 07-40/26390 від 24.10.2013 року), з метою своєчасної реалізації заходу КзПБ14301, враховуючи зміну термінів проведення строку ППР-2014 (лист ВП ЗАЕС № 07-40/26804 від 29.10.2013 року)".

З урахуванням наведеного, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору за розгляд касаційної скарги, у відповідності до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Атомкомплект" Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 13.10.2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 року - без змін.

Головуючий суддя Гончарук П.А.
Суддя Кондратова І.Д.
СуддяСтратієнко Л.В.