КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа№ 910/22954/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Сенів Т.В. - представник, дов. б/н від 20.10.2014;

Гасяк Я.В. - представник, дов. б/н від 20.10.2014;

від відповідача: не викликався та не з'явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином;

від третьої особи: Погружальська К.В. - представник, дов. б/н від 04.02.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014

у справі № 910/22954/14 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Проект Львів"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Інг Лізинг Україна"

про стягнення заборгованості, розірвання договору та повернення об'єкту оренди

На підставі ст.ст. 27, 77, 99 ГПК України ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 розгляд апеляційної скарги у справі № 910/22954/14 відкладено на 04.02.2015, а ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.02.2015 до участі у справі № 910/22954/14 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Інг Лізинг Україна", розгляд справи відкладено на 16.02.2015.

Розпорядженням Секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2105 склад колегії суддів у справі № 910/22954/14 змінено.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 у справі № 910/22954/14 позовні вимоги задоволено частково; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2 095 784,46 грн.; зобов'язано відповідача звільнити орендоване приміщення - торговельний центр - гіпермаркет будівельних матеріалів та інструментів, що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Стрийська, буд. № 30; підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 32 847,02 грн. судового збору; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач скористався своїм правом на відмову від договору оренди і такий, в силу положень ч.2 ст.782 ЦК України, є розірваним з 13.08.2014, відтак, оскільки договір оренди вже є розірваним з 13.08.2014, тобто, ще до звернення до суду з позовною вимогою про його розірвання, у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання договору; оскільки договором оренди не передбачено можливості нарахування орендної плати та загальних платежів після розірвання договору, то у позивача є правові підстави для нарахування орендної плати та загальних платежів лише до моменту розірвання договору, тобто до 13.08.2014, відтак, платежі, здійснені відповідачем після 13.08.2014, слід зараховувати в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась до моменту розірвання договору, з огляду на це, заборгованість відповідача перед позивачем, згідно із перерахунком судом, становить 1 478 722,26 грн. зі сплати орендної плати та 617 062,20 грн. зі сплати загальних платежів; наявність чи відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку сплатити грошові кошти за орендовані приміщення; у зв'язку з тим, що договір оренди є розірваним з 13.08.2014, відповідач без належних правових підстав продовжує користуватися орендованим майном, то позовна вимога позивача про зобов'язання відповідача звільнити орендоване приміщення підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 у справі № 910/22954/14 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким у позовних вимогах відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача витрати на сплату судового збору за подання позову і апеляційної скарги в повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Як стверджує скаржник, судом не було взято до уваги твердження про те, що відповідачем всі надані рахунки були оплачені, також не були враховані положення п.3.4 договору.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції, без з'ясування обставин, безпідставно відмовлено відповідачу в задоволенні клопотання відповідача про залучення Товариства з обмеженою відповідальністю "Інг Лізинг Україна" до участі у справі, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

На думку скаржника, застосування норми ст.782 ЦК України до даних відносин є неправильним, з огляду на норми ч.ч.1, 2 ст.291 ГК України, ст.ст. 175, 179, 202 ГК України; скаржник вважає, що суд першої інстанції не мав права застосовувати загальні норми щодо договору найму речей та припинення відносин за ними до спеціального виду господарського договору - оренди, всупереч чітко закріпленій законодавчій забороні, тим більше, зважаючи на те, що орендується нерухоме майно; також, суд не мав права не враховувати того, що договір оренди було нотаріально посвідчено, відомості про його чинність і на даний момент містяться в реєстрі правочинів та офіційних реєстрах нотаріусів.

19.01.2015, 03.02.2015, 04.02.2015 скаржником подано письмові пояснення та додаткові пояснення, у яких, зокрема, скаржник зазначив, що в 2010р. позивачем було відчужено спірний торговий центр згідно із договором купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, посвідченого нотаріусом, зареєстрованого в реєстрі за №№ 1779, 1780, тому відповідно до ст.770 ЦК України до покупця перейшли всі права та обов'язки наймодавця, у той же час, останній укладає з позивачем договір фінансового лізингу від 21.12.2010 № 100080-РГ-0, відповідно до умов якого передає спірні приміщення у користування позивачу, при цьому, п.5.4 зазначеного договору застосовується як правочин відступлення права вимоги за договором оренди, а за змістом п.5.4 договору лізингу вбачається, що сторонами фактично було викладено правочин заміни сторони договору оренди, в даному випадку, орендодавця, проте з відповідачем така заміна не погоджувалась, таким чином, положення п.5.4 договору лізингу, в частині майна, яке є предметом договору оренди, укладені між ТОВ "Інг Лізинг Україна" та позивачем всупереч приписів чинного на момент його укладення законодавства України, а саме: ст.ст.512, 514, 520, 651 ЦК України, тому, в силу положень ст.216 ЦК України, не можуть створювати будь-яких юридичних наслідків, в тому числі щодо виникнення у позивача прав на отримання орендної плати за користування відповідачем спірним майном; за договором оренди орендодавець міг відмовитися від договору оренди на підставі п.14.9 договору оренди та ст.782 ЦК України не інакше як через місяць після направлення відповідних повідомлень за умови порушення орендодавцем своїх обов'язків щодо сплати орендної плати більше трьох разів, тому висновок суду першої інстанції про те, що договір припинив свою дію з 13.08.2014 на підставі листів позивача від 05.08.2014 та 06.08.2014, не ґрунтується на приписах ст.ст.6, 627, 628 ЦК України та п.14.9 договору оренди; позивачем не були виставлені рахунки на сплату визначених в оскаржуваному рішенні суду платежів: червень-серпень 2014р., тобто останнім не були виконані взяті на себе за договором оренди зобов'язання із визначення суми місячного орендного платежу (коригування її до обмінного курсу Національного банку України) та доведення її розміру до орендаря (виставлення рахунку), що позбавило можливості відповідача здійснити відповідні платежі, отже, з урахуванням приписів ст.538, ч.4 ст.612, ст.613 ЦК України прострочення позивача по визначенню розміру суми орендних платежів та виставлення рахунків на їх оплату свідчить про відсутність вважати відповідача таким, що прострочив виконання умов договору оренди, в частині оплати орендних платежів; невиконання орендодавцем обов'язку із усунення недоліків в системі вентиляції, які були визнані останнім в умовах договору № 1, фактично свідчить про неможливість використання орендарем спірного об'єкту оренди; сторонами було передбачено, що у випадку продажу майна та передання його у лізинг позивачу, сторонами укладається додаток до договору, однак, такий додаток не укладався.

19.01.2015 скаржником подано клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22954/14 до набрання законної сили рішенням у справі Господарського суду міста Києва № 910/29489/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю Інг Лізинг Україна" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіріус Проект Львів" про визнання договору фінансового лізингу № 100080-РГ-0 від 21.12.2010 недійсним, оскільки, скаржник вважає, що справи є пов'язаними, тому що чинність договору фінансового лізингу № 100080-РГ-0, на якому ґрунтуються обставини наявності підстав звернення з даним позовом до суду, оспорюється у справі № 910/29489/14 та у результаті вирішення господарськими судом справи № 910/29489/14 буде підтверджено або спростовано законність вимог позивача у даній справі.

19.01.2015 скаржником подано письмове пояснення, у якому скаржник стверджує про порушення судом першої інстанції ч.3 ст.16 ГПК України, оскільки орендоване приміщення знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Стрийська, 30, то дана справа підсудна Господарському суду Львівської області, а відповідно до п.7 ч.3 ст.104 ГПК України порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо рішення прийнято господарським судом з порушенням правил виключної підсудності.

У письмовому поясненні, поданому 19.01.2015, скаржник заявив клопотання, у якому просив, з метою повного та всебічного перегляду даного спору, залучити на підставі ст.27 ГПК України до участі у справі в якості третьої особи ТОВ "Інг Лізинг Україна".

04.02.2015, із письмовим додатковим поясненням, скаржником надано, як зазначено останнім, контррозрахунок суми заборгованості відповідача перед позивачем.

Розглянувши подані скаржником клопотання, враховуючи обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення у справі № 910/22954/14 може вплинути на права і обов'язки Товариства з обмеженою відповідальністю "Інг Лізинг Україна", тому є підстави, передбачені ст.27 ГПК України, для залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Інг Лізинг Україна".

16.02.2015 через відділ документального забезпечення суду надійшли клопотання скаржника від 13.02.2015 та від 16.02.2015 про відкладення розгляду справи № 910/22954/14, у зв'язку з неможливістю забезпечення належного представництва у судовому засіданні 16.02.2015, перебуванням на лікарняному з 13.02.2015 представника скаржника, також подано клопотання про продовження строку розгляду справи.

Розглянувши подані клопотання, колегія суддів, враховуючи неодноразове відкладення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/22954/14, ту обставину, що, як вбачається із попередніх судових засідань, участь у розгляді апеляційної скарги брали представники відповідача у кількості, більше ніж один представник і до зазначених клопотань не додано доказів неможливості участі у розгляді справи інших представників, крім того, який перебуває на лікарняному, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги.

Згідно із ст.69 ГПК України підставою для відкладення розгляду справи є винятковий випадок та особливості розгляду спору, однак, у справі № 910/22954/14 відсутні такі підстави, отже, клопотання про продовження строку розгляду справи № 910/22954/14 залишається без задоволення.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позовною вимогою позивача, у тому числі, є вимога про зобов'язання відповідача звільнити орендоване приміщення, у зв'язку з розірванням договору оренди цього приміщення; у зазначеному господарському спорі відсутній спір щодо власності на майно, яке є об'єктом оренди, або про усунення перешкод у користуванні майном; розгляду спору щодо звільнення орендованого майна, у зв'язку із розірванням договору оренди, передує розгляд спору щодо наявності обставин заборгованості по орендній платі та встановлення факту розірвання договору оренди.

Таким чином, оскільки предметом даного господарського спору не є спір про право власності на майно або про витребування майна із чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод у користуванні майном, то відсутні підстави для висновку про виключну підсудність справи № 910/22954/14, а, враховуючи предмет спору, місцезнаходження відповідача, підсудність цієї справи визначена судом першої інстанції відповідно до норм ГПК України правильно.

Статтею 79 ГПК України встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі; зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним; під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин (п.3.16 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції із змінами і доповненнями).

Таким чином, оскільки господарському суду є можливим при розгляді справи № 910/22954/14 самостійно встановити обставини, які встановлюються господарським судом у справі № 910/29489/14, то відсутні підстави, встановлені ст.79 ГПК України для зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справі № 910/29489/14, у зв'язку з чим клопотання про зупинення провадження у справі № 910/22954/14 залишається без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що сторони у договорі оренди встановили конкретний розмір орендної плати і порядок здійснення його перерахунку, який є безвідносно до виставлених рахунків, також сторони погодили, що обов'язок сплачувати орендні платежі є безумовним, а рахунок для сплати не є підставою для її оплати, при цьому позивач вказує, що рахунки надавались наручно відповідачу і протягом спірного періоду; посилаючись на п.5.4 додатку 1 до договору фінансового лізингу, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю "Інг Лізинг Україна", позивач стверджує, що наділений усіма правами орендодавця за договором оренди від 19.12.2008, тому виключно позивач наділений правом звертатися до суду з відповідними позовними вимогами за цим договором оренди; що лише після одержання повідомлення про відмову від договору оренди 15.08.2014 відповідачем було частково, в розмірі 852 462,70 грн., з необхідних до сплати 1 319 324,41 грн., сплачено заборгованість з орендної плати за серпень 2014р. та згодом, 05.09.2014 відповідачем було додатково перераховано грошові кошти у розмірі 866 131,94 грн.; чинне законодавство не забороняє, а положення договору оренди додатково підтверджують можливість розірвання договору оренди на підставі ст.782 ЦК України.

29.01.2015 та 04.02.2015 позивачем надані письмові додаткові пояснення, у яких, зокрема, вказано, що сторони ще заздалегідь, у договорі оренди від 19.12.2008 погодили можливість продажі орендодавцем об'єкту оренди з подальшим одержанням його у лізинг (п.9.3), шляхом укладення договору фінансового лізингу від 21.12.2010, ТОВ "Інг Лізинг Україна" передало позивачу усі права орендодавця за договором оренди від 19.12.2008, в силу вимог ч.1 ст.516 ЦК України для такої передачі прав згоди відповідача не було потрібно; позивач вважає, що підстави для зупинення провадження у справі відсутні, оскільки в силу вимог п.1 ч.1 ст.83 ГПК України суд, вирішуючи справу про стягнення заборгованості, наділений правом самостійно в межах цієї справи дослідити питання дійсності договору фінансового лізингу; правила виключної підсудності не поширюються на позови, що виникають із зобов'язань щодо прав на нерухоме майно, до таких позовів застосовуються загальні правила підсудності, тому даний позов, в силу вимог ч.1 ст.15 ГПК України, повинен був бути поданий до суду за місцезнаходженням відповідача, тобто до Господарського суду міста Києва; у додатку № 1 до акту приймання-передачі, у якому перелічені всі недоліки спірного приміщення, не зазначено такого недоліку, як відсутність системи вентиляції, відповідач не звертався до позивача з повідомленням про неможливість використання орендованого приміщення та з вимогою про усунення відповідних недоліків об'єкту оренди.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, заперечує проти доводів апеляційної скарги, посилаючись, зокрема, на те, що питання дійсності договору лізингу не є таким, що випливає з вимог позивача, договір лізингу є дійсним і чинним; що право орендодавця, в тому числі право на отримання орендних платежів, перейшло до позивача на підставі п.5.4 додатку 1 до договору лізингу ("Загальні умови фінансового лізингу"). Посилаючись, зокрема, на положення п.п.9.3, 15.1 договору оренди, п.п.5.2, 5.4 додатку 1 до договору лізингу, третя особа зазначає, що позивач та відповідач, а також позивач та третя особа, укладаючи договір оренди, договір купівлі-продажу та договір лізингу, обумовили у відповідних положеннях договорів збереження статусу орендодавця за позивачем за договором оренди.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників позивача та третьої особи, враховуючи доводи відзивів на апеляційну скаргу, письмові пояснення сторін, колегія суддів встановила наступне.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою про стягнення з відповідача на користь позивача 4 842 025,55 грн.; розірвання договору оренди від 19.12.2008, укладеного між позивачем та відповідачем, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого за № 4988, 4989; зобов'язання відповідача звільнити орендоване приміщення - торговельний центр - гіпермаркет будівельних матеріалів та інструментів, що знаходиться за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Стрийська, буд.30; стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.12.2008 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди; об'єкт оренди - об'єкт незавершеного будівництва, торгова галерея літ."В" (готовність - 7%); магазин літ."Б-1" (готовність - 80%) за адресою: Львівська обл., Пустомитівський район, с. Сокільники, вул. Стрийська, буд.30.

Згідно з п.1.1 договору оренди від 19.12.2008 позивач, за договором орендодавець, побудував частину торгівельного центру, в якому розміщено, в тому числі об'єкт оренди для влаштування гіпермаркет будівельних матеріалів та інструментів, включно знаряддя для садівництва та городництва, призначений для користування згідно з умовами цього договору; орендодавець зобов'язується здати в оренду відповідачу, за договором орендарю, об'єкт оренди згідно з умовами цього договору, а відповідач зобов'язується взяти в оренду зазначений об'єкт оренди та сплачувати позивачу орендну плату.

Відповідно до п.2.1 договору оренди від 19.12.2008 договір оренди укладається строком на 15 років з дати передачі об'єкту оренди; договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення; факт передачі засвідчується актом приймання-передачі, що міститься в додатку 9 до цього договору.

Договір оренди від 19.12.2008 нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 4988,4989.

В п.п. 3.1 - 3.4 договору оренди від 19.12.2008 сторони погодили, що місячна орендна плата, згідно із наведеним порядком розрахунку, становить 63 755,64 євро плюс ПДВ в місяць; обов'язок сплачувати орендну плату виникає з 01.02.2009; орендна плата вноситься до 5-го числа кожного місяця за поточний місяць в гривнях; перерахування орендної плати відбувається згідно із офіційним обміннім курсом Національного банку станом на 15 число попереднього місяця; у випадку, якщо обмінний курс не було опубліковано цього дня, то за основу береться той обмінний курс, який буде опубліковано наступним.

У розділі 4 договору оренди від 19.12.2008 сторони передбачили умови застереження про стійку ціну, а в розділі 5 погодили умови про порядок сплати додаткових платежів: комунальних та загальних платежів.

Відповідно до п.п.9.3, 9.4 договору оренди від 19.12.2008 у випадку, якщо позивач хоче здійснити продаж торговельного центру, на умовах подальшої його оренди та отримання в лізинг (як спосіб фінансування/рефінансування інвестиції), він залишається орендодавцем з усіма правами та зобов'язаннями, що виникають з договору оренди; таким чином, за необхідності, сторони повинні підписати додаток до даного договору та/або виконати всі інші юридичні зобов'язання/вимоги з метою забезпечення того, що за позивачем зберігаються всі його права та обов'язки; сторони погоджуються, що відповідач відмовляється від своїх переважних прав на об'єкт оренди.

Згідно з п.15.1 договору оренди від 19.12.2008 у разі передачі об'єкта третій особі позивач відповідає за те, щоб ця передача не мала негативних юридичних чи фактичних наслідків для відповідача; у разі передачі прав або продажу об'єкта оренди позивач гарантує також, що це не зашкодить існуванню та продовженню орендних відносин за даним договором.

В ч.ч.1, 6 ст.283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності; до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

21.12.2010 між позивачем та третьою особою укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна та земельної ділянки, посвідчений нотаріусом, зареєстрованим в реєстрі за № 1779, 1780, згідно із п.1.1 якого предметом цього договору є передача права власності на нерухоме майно, відповідно до чого, позивач, за договором продавець, зобов'язується передати у власність третій особі, за договором покупцю, а останній зобов'язується прийняти і сплатити, відповідно до умов цього договору, за нерухоме майно, земельну ділянку, а саме: пусковий комплекс № 1 - гіпермаркет "Практікер", площею 8 112,8 кв.м та торговий центр (П пусковий комплекс), площею 98 104,7 кв.м, які розташовані за адресою: Львівська область, Пустомитівський район. с. Сокільники, вул. Стрийська, буд.30, розміщені на земельній ділянці площею 8,9171 га.

У пункті 7 договору купівлі-продажу від 21.12.2010 сторонами цього договору погоджено умови попереднього договору фінансового лізингу.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.12.2010 сторонами за цим договором укладено акт приймання-передачі, який є додатком № 1 до договору купівлі-продажу від 21.12.2010.

21.12.2010 між позивачем та третьою особою укладено договір фінансового лізингу № 100080-FL-0, посвідчений нотаріусом, зареєстрований у реєстрі за № 1785, 1786 (далі - договір фінансового лізингу № 100080).

Згідно із преамбулою та п.п.1.1, 1.2 договору фінансового лізингу № 100080, оскільки третя особа, за цим договором лізингодавець, набула об'єкт лізингу у власність від позивача, за договором лізингоодержувача, відповідно до умов, узгоджених сторонами у договорі купівлі-продажу нерухомого майна, для передачі у користування позивачу на умовах цього договору; оскільки сторони домовилися укласти угоду фінансового лізингу стосовно об'єкту лізингу, то сторони погодили, що згідно з умовами цього договору третя особа погоджується передати об'єкт лізингу в користування позивачу і позивач погоджується прийняти в користування об'єкт лізингу від третьої особи, а також здійснювати лізингові платежі та інші платежі; об'єкт лізингу за цим договором означає: пусковий комплекс № 1 - гіпермаркету "Практікер", загальною площею 8 112,8 кв.м за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р., с. Сокольники. вулиця Стрийська, будинок 30, та торговий центр (ІІ-й пусковий комплекс), площею 98 104,7 кв.м, за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р., с. Сокільники, вулиця Стрийська, будинок 30.

В п.1.6 договору фінансового лізингу № 100080 передбачено цільове використання, а саме: об'єкт лізингу надається позивачу з метою передачі в оренду приміщень об'єкту лізингу дозволеним орендарям за договорами оренди відповідно до умов цього договору, а також з метою надання послуг з управління та обслуговування нерухомості, які стосуються об'єкту лізингу ("комерційна діяльність").

Сторонами за договором фінансового лізингу № 100080 у додатку 1 до зазначеного договору передбачено, що одночасно з передачею об'єкта лізингу та, у зв'язку з такою передачею, від третьої особи до позивача переходять всі права та обов'язки орендодавця за договором оренди, які існують станом на дату цього договору; третя особа уповноважує позивача, а останній зобов'язується виконувати всі зобов'язання третьої особи як власника об'єкта лізингу у сфері будівництва і нерухомості (п.5.4); позивач повинен забезпечити дійсність та відповідність умовам цього договору всіх договорів оренди в період від підписання договору до завершення основного строку лізингу (п.5.10).

Додатком 7 до договору фінансового лізингу № 100080 передбачено перелік дозволених орендарів та договорів оренди, до якого включено й відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем до матеріалів справи надано копії рахунків-фактур, які виставлялись відповідачу (а.с.315 - 344), актів здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаних представниками обох сторін та скріплені відбитком печаток (а.с.345 - 362), витягів із особового рахунку про здійснення платежів (а.с.363 - 381).

У позовній заяві позивач стверджує, що нараховану за період із січня 2014р. по вересень 2014р. , відповідно до договору оренди від 19.12.2008, та за фактичне користування загальну суму орендної плати у розмірі 10 724 704,02 грн. відповідачем сплачено частково, у загальному розмірі 6 673 036,88 грн., внаслідок чого виникла заборгованість у відповідача перед позивачем у розмірі 4 051 667,14 грн., крім того, за послуги по утриманню приміщень спільного користування відповідач повинен був сплатити суму, у загальному розмірі 2 071 063,07 грн., а сплачено було всього суму 1 280 704,66 грн., таким чином заборгованість відповідача склала суму 790 358,41 грн.

Згідно із ст.99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі; апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 у справі № 910/22954/14 було зобов'язано відповідача, за наявності, надати суду контрозрахунок до розрахунків позивача, доданих до позовної заяви.

Однак, відповідач у додаткових поясненнях до апеляційної скарги наведено, фактично, не контррозрахунок до розрахунків позивача, а власний розрахунок, безвідносно до складових частин розрахунків позивача. Таким чином, відповідачем не оспорено того, що розміри сум нарахувань та платежів у розрахунках позивача є правильними.

Як вбачається із розрахунків позивача, відповідачем за червень, липень та серпень 2014р орендна плата та оплата послуг по утриманню приміщень спільного користування не проводилась, а орендна плата за серпень 2014р. частково сплачена лише 15.08.2014 та 05.09.2015 здійснена часткова сплата орендної плати за серпень 2014р. і, частково, за фактичне користування орендованим майном за вересень 2014р.; також, 05.09.2014 здійснено частково оплату отриманих послуг за серпень 2014р.

Позивачем надіслано відповідачу від 05.08.2014 за № 05-08-2014-1 повідомлення про відмову від договору, у якому позивачем наведено стан заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати орендної плати та загальних платежів за договором від 19.12.2008; вказано, що відповідачем не внесено орендну плату протягом трьох місяців підряд, а саме: червень, липень, серпень 2014р., тому, відповідно до ст.782 ЦК України позивач повідомляє відповідачу про відмову від договору оренди від 19.12.2008 із усіма змінами та доповненнями і повідомляє про обов'язок звільнити орендований об'єкт оренди та повернути його за актом приймання-передачі позивачу.

Зазначене повідомлення надіслане відповідачу та вручене останньому 13.08.2014, про що свідчать копії опису вкладення до цінного листа від 05.08.2014, фіскального чеку від 05.08.2014, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 0386586 2.

Також, 06.08.2014 позивачем надіслано відповідачу повідомлення від 06.08.2014 за № 06-08-2014-1 про відмову від договору оренди, укладеного сторонами 19.12.2008, на підставі ст.782 ЦК України, у зв'язку із невнесенням орендарем плати за користування об'єктом оренди протягом трьох місяців підряд: червень, липень, серпень 2014р. та повідомлено про обов'язок відповідача звільнити орендований об'єкт оренди і повернути його позивачу за актом приймання-передачі. Про надсилання відповідачу цього повідомлення та одержання його 13.08.2014, свідчать копії опису вкладення до цінного листа від 06.08.2014, фіскального чеку від 06.08.2014, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0184408 2.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

В ч.1 ст.651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 782 ЦК України встановлено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд; у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Таким чином, оскільки матеріалами справи підтверджено невнесення відповідачем плати за користування об'єктом оренди відповідно до договору від 19.12.2008 протягом трьох місяців підряд, підставою користування відповідачем об'єктом оренди був договір від 19.12.2008,то суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки договір оренди є розірваним з 13.08.2014, до моменту звернення до суду з позовною вимогою про його розірвання, то у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про розірвання цього договору, а позовна вимога про зобов'язання відповідача звільнити орендоване приміщення підлягає задоволенню, оскільки із матеріалів справи не вбачається того, що відповідач повернув орендоване відповідно до договору від 19.12.2008 приміщення добровільно.

Також суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування платежів, здійснених відповідачем після 13.08.2014, в рахунок погашення заборгованості, яка утворилася до моменту розірвання договору.

Доводи апеляційної скарги із письмовими поясненнями є такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та матеріалам справи, враховуючи викладене та наступні обставини.

Як вже зазначалось, відповідно до умови п.3.3 договору оренди від 19.12.2008 у відповідача є обов'язок вносити орендну плату до 5-го числа кожного місяця за поточний місяць в гривнях. Умовами договору від 19.12.2008 не передбачено того, що відповідачем виконання зазначеного договірного зобов'язання залежить від настання якихось обставин.

В п.3.4 договору від 19.12.2008 сторонами погоджено, що позивач надсилає рахунок для сплати орендної плати не пізніше п'ятого числа кожного місяця, проте, договором від 19.12.2008 не передбачено, що виконання відповідачем обов'язку внести орендну плату до 5-го числа кожного місяця за поточний місяць залежить від моменту надсилання позивачем рахунку.

Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст.613 ЦК України; тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обов'язку оплатити надані послуги.

Зазначена правова позиція відповідає судовій практиці, про що свідчить, зокрема, постанова Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі № 37/405.

Посилання скаржника на неможливість здійснення сплати орендних платежів за відсутності рахунків позивача спростовується матеріалами справи, адже, як вбачається із умов пункту 3 договору від 19.12.2008, сторонами чітко обумовлено склад орендної плати, а відомості про офіційний курс валют НБУ є загальнодоступним для всіх осіб, у тому числі й для орендаря.

Також слід зазначити про таке. Умовами договору від 19.12.2008 не погоджено оформлення сторонами передання-приймання або вид поштового відправлення рахунку. Як вбачається із графи про призначення платежів у платіжних документах відповідача, останнім рахунки позивача одержувались. Разом із тим, із матеріалів справи не вбачається того, що відповідач звертався до позивача про надсилання рахунків для здійснення своєчасної оплати відповідачем орендних платежів.

Скаржником безпідставно вибірково застосовуються норми ГК України та ЦК України.

Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд; відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку; у вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати протягом яких конкретно місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково; при цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд (п.5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір); до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Як вбачається із змісту договору оренди від 19.12.2008, договору купівлі-продажу від 21.12.2010, договору фінансового лізингу від 21.12.2010 № 100080, сторони за цими договорами погодили умови, які, зокрема, стосуються обставин укладання та виконання, відповідно, договорів оренди, купівлі-продажу, фінансового лізингу.

Таким чином, будучи стороною за договором оренди від 19.12.2008, відповідачу було відомо про можливість укладення позивачем договору купівлі-продажу, проти чого відповідач не заперечував, про що свідчить підписання ним договору оренди.

Договори оренди від 19.12.2008, купівлі-продажу від 21.12.2010, фінансового лізингу № 100080 від 21.12.2010 не визнано недійсними у встановленому законом порядку.

Ті обставини, що договір оренди від 19.12.2008 оформлений, посвідчений та зареєстрований відповідно до норм цивільного законодавства, не позбавляє сторін цього договору прав на застосування норм цивільного законодавства у період чинності договору, в тому числі й права на застосування норм ст.782 ЦК України.

Також, із матеріалів справи не вбачається того, що відповідач скористався правом на внесення змін або доповнень до договору оренди від 19.12.2008 у встановленому законодавством порядку, отже відповідач не вважав за необхідне змінити договір оренди.

В ч.ч.4 та ст.762 ЦК України передбачено, що наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася; наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно із ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Із матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено того, що мали місце обставини, за які відповідач не відповідає, але через які можливість користування об'єктом оренди згідно із договором оренди від 19.12.2008 істотно зменшилася або малим місце такі обставини, через які орендоване майно певний час не могло бути використане.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами чинного законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2014 у справі № 910/22954/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Практікер Україна" без задоволення.

2. Справу № 910/22954/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 23.02.2015.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Л.Г. Сітайло

В.І. Рябуха