РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015Справа №910/28672/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства

Святошинського району м.Києва

про стягнення 17 823 175,06 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники сторін:

Від позивача: Герасименко І.В. по довіреності № 557 від 31.12.2014р.

від відповідача: Сенчило В.В. по довіреності № бн від 05.01.2015р.

Обставини справи :

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва про стягнення 17 823 175,06 грн., з яких: 14 827 285,31 грн. заборгованість за надані з 01.10.2012р. по 30.06.2014р. послуги з водопостачання та водовідведення; 1 720 960,45 грн. - інфляційні втрати; 402 661,73 грн. - 3% річних; 130 903,30 грн. - пені та 741 364,27 грн. - штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 00362/2-08 на послуги водопостачання та водовідведення від 26.03.2002р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2014р. порушено провадження у справі № 910/28672/14, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 26.01.2015 р. за участю представників сторін.

В судовому засіданні 26.01.2015р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 11.02.2015р.

23.01.2015р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов, відповідно до якого Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва просить прийняти рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Щодо доводів Позивача, про обов'язок Відповідача сплачувати за воду, яка призначена для виготовлення гарячої води, згідно укладеного договору № 00362/2-08 від 26.03.2002р. та додаткової угоди до договору № 00362/2-08 від 26.03.2002р. про визначення обсягів поставленої холодної питної води, яка використовується Абонентом для приготування гарячої від 10.01.2007 року Відповідач вважає їх безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Згідно ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Згідно п. 2.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, що затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року № 190, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 р. за № 936/15627, договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7).

Відповідно до ч. 1,7 ст. 179 Господарського кодексу України (ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками (ч. 1).

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках (ч. 2).

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні у двадцятиденний строк після одержання договору (ч. 3).

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (ч. 4).

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони (ч. 5).

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (ч. 6).

Позивач не надав доказів на підтвердження врегулювання (погодження чи не погодження) умов, які були визначені позивачем у протоколі розбіжностей, оскільки протокол розбіжностей підписаний позивачем з протоколом узгодження розбіжностей, який у матеріалах справи відсутній.

Крім того, необхідно зазначити, що позивач нараховує плату за надані послуги у порядку, що визначений у редакції додаткової угоди без урахування протоколу розбіжностей, що свідчить про не згоду з умовами, що визначені відповідачем.

Отже, в аналогічній справі № 21/18 колегія Київського апеляційного господарського суду прийшла до висновку в безпідставності посилання Позивача на те, що додаткової угоди до договору № 00362/2-08 від 26.03.2002р. про визначення обсягів поставленої холодної питної води, яка використовується абонентом для приготування гарячої від 10.01.2007р. вступила в дію.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначену норму чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції по справі 21/18 прийшла висновку, що додаткової угоди до договору № 00362/2-08 від 26.03.2002р. про визначення обсягів поставленої холодної питної води, яка використовується абонентом для приготування гарячої від 10.01.2007р. є неукладеною позивачем та відповідачем.

Враховуючи зазначене вище, у позивача відсутні підстави для виставлення рахунків відповідачу за постачання питної води, що використовується для виготовлення гарячої води, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини з приводу надання таких послуг.

А Договір не передбачає обов'язку відповідача сплачувати послуги з постачання холодної води, що використовувалась для виготовлення гарячої, оскільки угода укладена у 2002 році, а вимоги про плату послуги за гаряче водопостачання позивач став пред'являти абоненту вже у процесі дії договору, не уклавши в передбаченому чинним законодавством порядку угоди про уточнення або доповнення його умов.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України, які були заявлені позивачем в позовних вимогах, вважаємо, недоведеними та нараховані з порушеннями норм чинного законодавства.

Відповідно до п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодекс) України на стороні що падала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог ї заперечень. Надані Позивачем докази є неналежними, в зв'язку з чим просимо суд не приймати їх до уваги.

Розрахунковий департамент ВАТ «АК «Київводоканал», всупереч Договору а саме п.п. 3.1., 3.2., 3.3., 3.5., безпідставно враховує в суму основного боргу нарахування на обсяг холодної води для приготування гарячої води по бойлерних (ТП та ІТП), що знаходяться на балансі АЕК «Київенерго». Про відмову від прийняття такого нарахування підрозділами (ЖЕО) КП УЖГ Святошинського району щомісячно направляються листи - заперечення, які залишаються Позивачем без розгляду.

Згідно п 3.13 чинних Правил № 190 розрахунки з виробником послуг централізованого водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарче відання, користування, концесію

Господарського суду м. Києва по справі №22/180 суд прийшов до висновку що, гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води. Даний висновок підтверджується також постановами Вищого господарського суду України від 03.03.201 1 у справі 42/230, від 10.03.201 1 р. у справі № 7/222, викладений також у наданих Відповідачем постановах ВГСУ.

Також КП УЖГ Святошинського району не може вважати груповий прилад обліку на воду, яка іде на підігрів, розташований в бойлерній, яка належить АЕК «Київенерго» - будинковим приладом обліку, тому розрахунок та виставлення населенню оплати за стоки гарячої води проводиться за методикою, затвердженою постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 у «Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Де зазначено, що у разі відсутності будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги у розрахунку норми споживання на одну особу (3,5 куб.м.), а у разі встановлення квартирних засобів обліку - за їх показниками.

Значна різниця між встановленням ПАТ «Київводоканал» даним розрахункам стоків гарячої води виникає завдяки об'ємним витокам з зовнішніх мереж гарячої води, балансоутримувачем яких є АЕК «Київенерго».

У даному судовому засіданні представником позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в даному судовому засіданні проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 11.02.2015 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2002 року між Відкритим акціонерним товариством "АК "Київводоканал", правонаступником якого є позивач (постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва (абонент) було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 00362/2-08, за умовами якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та водовідведення, а абонент зобов'язався розрахуватися за вищевказані послуги згідно умов договору та Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994р. № 65.

18.10.2008 року набули чинності Правила користуванням системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України від 27.06.2008 року (Правила № 190), які діяли у спірний період, в п. 3.1, 3.7 яких передбачено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюється усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Вказані Правила відповідно до ст. 3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" є частиною законодавства у сфері питної води та питного водопостачання.

Зокрема, відповідно до ст. 22 Закону одним з основних обов'язків споживача є своєчасне внесення плати за використану воду.

Розрахунки з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюють суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію (п. 3.13. Правил № 190).

Відповідно до п. 3.1. Правил № 190 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Згідно п. 2.1. договору, постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна", приймає каналізаційні стоки, які не перевищують граничнодопустимих концентрацій шкідливих речовин. В свою чергу, абонент, відповідно до п. "а"п. 2.2. договору, сплачує вартість наданих послуг за тарифами, встановленими в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.1. договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показників водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента.

Абонент розраховується за послуги з водопостачання та водовідведення у порядку, встановленому чинним законодавством, у 5-денний термін з дня представлення Постачальником платіжним документів до банківської установи (п. 3.4 договору).

Згідно з п. 3.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов'язаний у 5-денний термін з дня представлення Постачальником платіжних документів до банківської установи направити повноважного представника з обґрунтовуючими документами для проведення звірки даних та підписання акта звірки в цей же термін. При невиконанні цієї умови дані Постачальника вважаються прийнятими Абонентом.

Відповідач в установлений Договором термін повноважного представника не направив, жодних документів щодо відмови від оплати отриманих послуг, передбачених п. 3.5 Договору, не надав.

Натомість Позивач обґрунтовує свої вимоги необхідними належними доказами, а саме: актами про зняття показників водолічильників, погодженими та підписаними Відповідачем, які є первинними документами й підтверджують факт надання послуги; розшифровками рахунків абонента, в яких вказані об'єми спожитої води і тарифи, за якими проводилися нарахування; дебетово-інформаційними повідомленнями, що підтверджують виставлення рахунків до установи банку Відповідача.

Позивач виконав покладені на нього чинним законодавством обов'язки належним чином, надаючи Відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення.

Так, вказаними документами підтверджується надання відповідачу послуг з водопостачання і водовідведення у період з 01.10.2012 по 30.06.2014 на суму розміром 87 188 441,53 грн., з яких сплачено 72 829 891,18 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість розміром 14 827 285,31 грн. (з урахуванням перерахунків на суму 468 734,96 грн.). Додатково сплачену Абонентом суму розміром 3 192 483,54 грн. відповідно до вказаного призначення платежу було зараховано в погашення боргу за попередній період.

Доказів сплати відповідачем зазначеної заборгованості суду не надано.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначив, що спірна заборгованість та штрафні санкції за договором № 00362/2-08 від 26.03.2002 та додаткової угоди до договору № 00362/2-08 від 26.03.2002 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі нараховані позивачем за оплату послуг постачання питної води, що йде на підігрів та використовується для подальшого гарячого водопостачання, а оскільки вказаним договором обов'язок відповідача оплачувати обсяги холодної води, що використовується для гарячого водопостачання, не передбачено, то і правових підстав для задоволення позову не вбачається. На думку відповідача, позивач безпідставно враховує в суму основного боргу нарахування на обсяг холодної води для приготування гарячої води по бойлерних, що знаходяться на балансі АЕК "Київенерго".

З огляду на вказане відповідачем у відзиві, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.7.1 договору договір є безстроковим, діє на весь час надання послуг до моменту його розірвання і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 8 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Тобто фактичні дії сторін можуть підтверджувати, що договір укладений.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Тобто стаття 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачає надання послуг з питного водопостачання на підставі договору з підприємством питного водопостачання.

Згідно з п. 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Пунктом 3.13. цих Правил передбачено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потребу, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності (абз.2).

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором (абз.3).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Предметом договору № 00362/2-08 від 26.03.2002 року є забезпечення відповідача послугами з постачання питної води, якість якої повинна відповідати ДОСТу 2874-82 "Вода питна" та водовідведення без розподілу постачання питної води на категорії в залежності від того, для яких потреб ця послуга буде використана відповідачем в своїй господарській діяльності: чи для надання послуг з холодного водопостачання, чи для надання послуг з гарячого водопостачання (аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України в постановах № 14/71-52/28-2012 від 18.12.2012 та № 37/129-69/131-2012 від 30.10.2012).

Також суд звертає увагу на те, що при складенні Акту звірки розрахунків за послуги з водопостачання та водовідведення між ПАТ «АК «Київводоканал» та КП УЖГ «Святошинського району м. Києва» за даними що надані відповідачем не надано доказів на підтвердження наведених у розрахунку даних, зокрема щодо обсягів наданих послуг, щодо яких містяться розбіжності.

КП "ГІОЦ" здійснює розщеплення та перерахування платежів населення за житлово-комунальні послуги, в тому числі за гарячу воду, частина коштів за яку перераховується ПАТ "АК "Київводоканал" як виробнику питної води, що використовується для приготування гарячої (аналогічних висновків дійшов Вищий господарський суд України в постанові від 20.12.2005 у справі № 6/321-25/415).

Факт розщеплення та перерахування позивачу коштів підтверджується відомостями, що надаються КП "ГІОЦ" (наявні в матеріалах справи), та містять інформацію щодо сум оплачених мешканцями (орендарями) будинків, які обслуговуються відповідачем, та призначення їх платежу.

Відповідно до положень наведених нормативно-правових актів у галузі ведення бухгалтерського обліку реквізит "призначення платежу" заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Відповідальність за правильність платежу покладається на платника.

Варто наголосити на тому, що Вищий господарський суд України у постановах від 23.04.2012 № 20/107 та від 21.08.2012 № 5011-67/3006-2012 визначив дії щодо зарахування коштів, сплачених за питну воду, що використовується для підігріву, в оплату за постачання питної води та водовідведення такими, що суперечать нормам Закону України "Про бухгалтерський облік та бухгалтерську звітність України", Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, Інструкції про безготівкові рахунки України в національній валюті.

Таким чином, відповідачем при складенні контррозрахунку не надано належних доказів на підтвердження наведених у ньому даних щодо обсягів та порушено вказані вище норми чинного законодавства, у зв'язку з чим та на підставі ст. 32, 34 ГПК України вказаний контррозрахунок не приймається судом до уваги.

Отже, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за зазначеним договором у спірний період з оплати наданих послуг водопостачання та водовідведення та має перед позивачем заборгованість у сумі 15 286 883,40 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 14827285,31 грн. є обґрунтованими, і тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив виконання встановленого договором зобов'язання з оплати наданих послуг водопостачання та водовідведення, вимоги позивача про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 1720960,45 грн. та 402661,73 грн. 3 % річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, який здійснений відповідно до вимог закону.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до п. 4.2 договору за несвоєчасну оплату послуг абонент сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Позов в частині стягнення пені у розмірі 130 903,30 грн. у зв'язку з простроченням відповідачем виконання взятих на себе зобов'язань з оплати послуг водопостачання та водовідведення за спірним договором обґрунтований та підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який здійснений відповідно до умов договору та вимог закону.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача за неналежне виконання ним умов договору на послуги водопостачання та водовідведення № 00362/2-08 від 26.03.2002р. штраф, відповідно до п. 4.1. договору, яким передбачено, що за безпідставну відмову від оплати наданих послуг абонент сплачує штраф у розмірі 5% від несплаченої суми.

При перевірці правильності обчислення позивачем штрафу, судом встановлено, що розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 5% штрафу в сумі 741 364,27 грн. підлягають задоволенню.

Підсумовуючи все вищевикладене, судом задовольняються позовні вимоги повністю, в сумі 17 823 175,06 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що відповідно до ст. 44 ГПК України позивачем понесені судові витрати, зокрема судовий збір, то зазначені витрати покладаються на відповідача (ст. 49 ГПК України).

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, ?

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Святошинського району м. Києва (403134, м. Київ, вул. Симиренко, 17, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-а, ) 14 827 285 (чотирнадцять мільйонів вісімсот двадцять сім тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн. 31 коп. - основного боргу, 1 720 960 (один мільйон сімсот двадцять дев'ятсот шістдесят) грн.. 45 коп. - інфляційних втрат, 3% річних в сумі 402 661 (чотириста дві тисячі шістсот шістдесят одну) грн. 73 коп., пеню в розмірі 130 903 (сто тридцять тисяч дев'ятсот три) грн.. 30 коп., штраф - 741 364 (сімсот сорок одну тисячу триста шістдесят чотири) грн.. 27 коп. та 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2014р.

Суддя Трофименко Т.Ю.