Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "10" лютого 2015 р. Справа № 906/1606/14

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: Сидоренко А.С. - дов. №14-100 від 18.04.14р.

від відповідача: Кімак З.К. - дов. №61/16 від 12.01.15р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (м. Житомир)

про стягнення 60923754,49 грн.

Строк розгляду спору продовжено до 17.02.15р. за клопотанням сторони у відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 60923754,49 грн. заборгованості за поставлений природний газ згідно договору №13/2392-ТЕ-10 від 28.12.12р., з яких 34814126,07 грн. - сума основного боргу, 6830148,39 грн. - пеня, 15501530,13 грн. - інфляційні та 3777949,90 грн. - 3% річних.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково в частині стягнення 23388594,07 грн. основного боргу, а також в частині стягнення інфляційних, 3% річних та пені. Не заперечував, що відповідачем частину суми основного боргу в розмірі 11425532,00 грн. сплачено позивачеві. Крім того, проти заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені заперечував з мотивів, зазначених у письмових поясненнях по справі.

Представник відповідача в засіданні суду надав доповнення до відзиву на позовну заяву, в якому позовні вимоги в частині стягнення 23388594,07 грн. основного боргу визнає. Просив суд задовольнити заявлене відповідачем клопотання про зменшення розміру пені до 10%.

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: договір купівлі-продажу природного газу №13/2392-ТЕ-10 від 28.12.12р., додаткові угоди до договору, акти приймання-передачі природного газу, розрахунки суми боргу, довідки, відзив на позовну заяву, доповнення до відзиву, звіти про фінансові результати, клопотання, платіжні доручення, акт звірки взаємних розрахунків, додаткові пояснення, свідоцтво про державну реєстрацію, статути, довідку і виписки з ЄДР та інші.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.12р. між сторонами був укладений договір купівлі-продажу природного газу №13/2392-ТЕ-10 (а.с.13-18), відповідно до умов якого позивач (продавець) зобов'язується передати у власність відповідача (покупця) у 2013 році та у 1-му півріччі 2014р. природний газ, а відповідач зобов'язаний прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (п.1.1 договору, додаткова угода №3 до договору).

Згідно з п.1.2 договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх релігійними осередками.

Пунктом 3.3 даного договору визначено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства 3 примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригінала акту, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Відповідно до п.5.5 договору та додаткової угоди №2 до договору (а.с.20), загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1 зазначеного договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Як передбачено п. 11.1 договору та додатковою угодою №3 до договору (а.с.21), договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині передачі газу до 30.06.14р., а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов даного договору, позивач протягом періоду з січня по квітень та з жовтня по грудень 2013р. передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 93582207,72 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.22-43).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості отриманого природного газу виконав частково, внаслідок чого позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 34814126,07 грн. основного боргу.

Однак, позивачем при зверненні з позовом до суду не враховано часткової сплати відповідачем суми боргу в розмірі 184828,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №32 від 19.11.14р. і №31 від 19.11.14р. та не заперечувалось представником позивача в засіданні суду.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 184828,00 грн. основного боргу за безпідставністю.

Крім того, після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачеві 11240704,00 грн. основного боргу, про що свідчить платіжне доручення №4 від 25.12.14р. (а.с.152).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 11240704,00 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Разом з тим, суд задовольняє позов в частині стягнення 23388594,07 грн. основного боргу (34814126,07 грн. - 184828,00 грн. - 11240704,00 грн.), з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №13/2392-ТЕ-10 від 28.12.12р.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання.

Як передбачено статтею 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 і ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо сплати вартості отриманого природного газу в повному обсязі та у встановлений договором строк.

Тому, з врахуванням наведеного вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 23388594,07 грн. основного боргу суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3777949,90 грн. 3% річних та 15501530,13 грн. інфляційних.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок вказаних зобов'язань, суд вважає, що позивач збільшив період нарахування інфляційних, оскільки відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Однак, позивач в розрахунку на враховував періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, а також нараховував інфляційні, починаючи з місяця, в якому виник борг.

А згідно вищевказаної постанови пленуму ВГСУ інфляційні повинні нараховуватись за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Відповідачем надано контррозрахунок інфляційних (а.с.85-88), згідно якого інфляційні нараховані на суму 14469451,42 грн.

Перевіривши наданий відповідачем розрахунок інфляційних, суд приходить до висновку, що інфляційні в розмірі 14469451,42 грн. нараховані відповідно до вимог чинного законодавства та підлягають задоволенню.

А оскільки позивачем заявлено до стягнення 15501530,13 грн. інфляційних, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 1032078,71 грн. (15501530,13 грн. - 14469451,42 грн.) інфляційних.

Позивачем в позовній заяві також заявлено до стягнення з відповідача 6830148,39 грн. пені.

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно з п.7.2 договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору покупець у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється у 5 років (п. 9.3 договору).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Перевіривши розрахунок вказаного зобов'язання, суд вважає, що пеня нарахована правильно, відповідно до вимог чинного законодавства.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (ч.2 ст.233 ГК України).

Стаття 551 ЦК України також передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11р. №18 визначено, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Враховуючи важке фінансове становище відповідача, велику кредиторську заборгованість, наявну значну дебіторську заборгованість, відповідач є комунальним підприємством та не є кінцевим споживачем природного газу, а також те, що розмір пені значно великий, збитків позивачеві не причинено, частину суми основного боргу перед позивачем погашено, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до 3415074,20 грн., що становить 50% від заявленої суми пені (6830148,39 грн. х 50%).

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів повного розрахунку з позивачем суду не надав, в судовому засіданні позовні вимоги частково визнав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 23388594,07 грн. основного боргу, 14469451,42 грн. інфляційних, 3777949,90 грн. 3% річних та 6830148,39 грн. пені обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягали би задоволенню. Однак, суд зменшує розмір пені, що підлягає стягненню, до 3415074,20 грн. Крім того, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення 11240704,00 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України та відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 184828,00 грн. основного боргу за безпідставністю і в частині стягнення 1032078,71 грн. інфляційних.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до обгрунтовано заявлених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради, 10014, м. Житомир, вул. Київська, 48,

на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6,

- 23388594,07 грн. - основного боргу;

- 3777949,90 грн. - 3% річних;

- 14469451,42 грн. - інфляційних;

- 3415074,20 грн. - пені;

- 73080,00 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 11240704,00 грн. основного боргу.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 184828,00 грн. основного боргу та 1032078,71 грн. інфляційних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2,3 - сторонам (рек. з пов. про вручення)