РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/18981/14
За позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

До Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп"

Про стягнення 17 865,20 грн.

Судді: Картавцева Ю.В. (гол.)

Отрош І.М.

Полякова К.В.

Представники:

від позивача Сидоришина Т.Г. - представник (дов. № 15 від 31.07.2014 р.)

від відповідача Данілова Т.О. - представник (дов. № б/н від 17.10.2013 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" про стягнення заборгованості за договором № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30.12.2011 р. у розмірі 17 865,20 грн. (16 800, 00 грн. - основний борг, 710, 80 грн. - пеня, 354, 40 грн. - 3% річних).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати вартості наданих фіксованих місць для денного паркування за договором № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30.12.2011 р, внаслідок чого виникла заборгованість за період з серпня по грудень 2013 р. у розмірі 16 800, 00 грн.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 710, 80 грн. пені, 354, 40 грн. 3% річних.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.09.2014 р. порушено провадження у справі №910/18981/14, розгляд справи призначено на 06.10.2014 р.

У судове засідання 06.10.2014 р. представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Натомість 06.10.2014 р. відділом діловодства суду отримано від представника відповідача відзив на позов, а також клопотання про відкладення розгляду справи, відповідно до якого відповідач просить суд відкласти розгляд справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання.

Дане клопотання судом задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні 06.10.2014 р. подав суду пояснення на відзив відповідача, відповідно до яких наполягає на задоволенні позовних вимог.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 27.10.2014 р., про що виніс відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 27.10.2014 р. представники сторін подали суду клопотання про продовження терміну розгляду справи на більш тривалий строк, ніж встановлено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

Судом оголошувались перерви до 17.11.2014 р. та до 24.11.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яка справа, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Зважаючи на ту обставину, що справа № 910/18981/14 відноситься до категорії складних, з метою забезпечення повного та об'єктивного розгляду справи, суд, в судовому засіданні 24.11.2014 р. прийшов до висновку про необхідність розгляду справи №910/18981/14 колегіально у складі трьох суддів, відповідно до ч. 1 ст. 4-6 ГПК України, про що винесено ухвалу від 24.11.2014 р.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 р. визначено для розгляду справи № 910/18981/14 колегію суддів в наступному складі: Картавцева Ю.В. (гол.), судді Отрош І.М. та Полякова К.В.

Ухвалою суду від 24.11.2014 р. справу № 910/18981/14 прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 15.12.2014 р., зобов'язано учасників судового процесу виконати вимоги ухвали суду від 08.09.2014 р. у справі № 910/18981/14.

У судове засідання 15.12.2014 р. представник позивача не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 15.12.2014 р. представник відповідача подав суду клопотання про продовження терміну розгляду справи на більш тривалий строк, ніж встановлено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника позивача, невиконанням вимог ухвали суду, суд відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 02.02.2015 р. про що виніс відповідну ухвалу від 15.12.2014р. Також, даною ухвалою суд продовжив строк вирішення спору по справі №910/18981/14 на п'ятнадцять днів.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 02.02.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

30.12.2011 між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (далі - Сторона 1, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" (далі - Сторона 2, Відповідач) укладено Договір № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування (Договір).

Відповідно до умов даного Договору, зокрема, п.1.1., сторона 1 надає стороні 2 в експлуатацію 7 (сім) фіксованих місць для щоденного паркування автотранспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Обсерваторна, 12 (далі - об'єкт).

30.05.2012 між сторонами була укладена Додаткова угода № 1, якою сторони погодили викласти п. 3.1 Договору в наступній редакції: сторона 1 надає стороні 2 в експлуатацію 7 (сім) фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів за тарифом 480 грн. 00 коп. за одне фіксоване місце на місяць, в тому числі тариф без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 276,50 грн., ПДВ - 55,30 грн., збір за місця для паркування транспортних засобів - 148,20 грн.

Загальна вартість використання 7 (семи) фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів складає 3360,00 грн. на місяць, в т.ч. тариф без ПДВ та збору за місця для паркування транспортних засобів - 1935,50 грн., ПДВ - 318,10 грн., збір за місця для паркування транспортних засобів - 1037,40 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору, розрахунок між сторонами здійснюється щомісячно шляхом попередньої оплати у розмірі 100% вартості послуг не пізніше 15 числа поточного місяця.

Згідно з п. 3.3 Договору, сторона 1 щомісячно не пізніше 5-го числа місяця, наступного за звітним, надає стороні 2 в двох примірниках акт приймання-передачі наданих послуг.

Згідно з п. 3.4 Договору, сторона 2 зобов'язана протягом 2 (двох) календарних днів з дня отримання акту приймання-передачі наданих послуг підписати його та повернути стороні 1 один примірник акту.

Як встановлено сторонами у п. 3.5 Договору, якщо на думку сторони 2 надані стороною 1 послуги не відповідають встановленим вимогам, то протягом 3-х робочих днів місяця, наступного за звітним, сторона 2 повинна надати мотивовану відмову від прийняття послуг. Якщо в установлений строк сторона 1 не одержить підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від підписання акту, послуги вважаються прийнятими з виконанням всіх умов Договору. Акт без підпису сторони 2 вважається прийнятим за умови наявності запису "Зауваження від Сторони 2 не надійшли".

Відповідно до п. 5.1 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності 01.01.2012 і діє до 31.12.2012.

Згідно п. 5.2.Якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору одна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його розірвання, Договір вважається продовженим ще на один рік.

Як вбачається з матеріалів справи, а також з пояснень представників сторін, сторонами в період з 01.12.2012 по 31.12.2012 не направлялося заяв про закінчення строку дії Договору, з огляду на що суд приходить до висновку, що строк дії Договору було продовжено до 31.12.2013.

Позивач, у поданому до суду позові зазначає, що згідно вимог Договору, виконав свої зобов'язання у повному обсязі і надав Відповідачу для підписання відповідні акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). Натомість Відповідач здійснив оплату послуг лише частково, та з серпня 2013 року оплачувати послуги Позивача без повідомлення припинив.

Крім того, Відповідач не підписав акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за серпень 2013 р., вересень 2013 р., жовтень 2013 р., листопад 2013 р. та грудень 2013р. Від останнього також не надійшло на адресу Позивача мотивованої відмови від прийняття послуг за вказані два місяці. Враховуючи положення п. 3.5 Договору, відповідно до якого, якщо позивач не одержить від Відповідача підписаний акт приймання-передачі наданих послуг або мотивовану відмову від підписання акту, послуги вважаються прийнятими з виконанням всіх умов Договору; акт без підпису Відповідача вважається прийнятим за умови наявності запису «Зауваження від Сторони-2 не надійшли», послуги Позивача у вказаних місяцях є такими, що надані Відповідачу з виконанням всіх умов Договору, а отже підлягають оплаті.

За таких обставин, позивач і просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості з оплати за надані позивачем послуги за період з серпня 2013р. по грудень 2013р., що становить 16800,00 грн.

Крім суми основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 710, 80 грн. пені та 354, 40 грн. 3% річних.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі зазначає, що 03 вересня 2013 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 року № 583 «Про внесення змін до Правил паркування транспортних засобів, якою доповнено Правила паркування пунктом 8-1 такого змісту: « 8-1. Забороняється обладнання суб'єктами господарювання, крім операторів, місць для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг. Операторам забороняється передавати майданчики для паркування на тротуарах та проїзній частині автомобільних доріг у користування іншим суб'єктам господарювання.».

Таким чином, зміни в Правилах паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року М 583, які свідчать про відсутність у Позивача з 03 вересня 2013 року права надавати передбачені Договором 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30 грудня 2011 року послуги, можуть лише звільнити Позивача від відповідальності за неподання Відповідачу передбачених Договором послуг, але позбавляють його права вимагати від Відповідача оплати заборонених та, відповідно, ненаданих Позивачем послуг.

За таких обставин, відповідач вказує, що вимоги позивача є необґрунтованими, а тому підстави для задоволення даних вимог відсутні.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з частиною 2 статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, за період з серпня 2013 року по грудень 2013 року позивачем нараховано 16800,00 грн. плати за використання відповідачем фіксованого місця паркування автотранспортних засобів, що підтверджується копіями актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: акт №КП-0019588 від 31.08.2013 на загальну суму 3360 грн. 00 коп., акт №КП-0022242 від 30.09.2013 на загальну суму 3360 грн. 00 коп., акт №КП-0024873 від 31.10.2013 на загальну суму 3360 грн. 00 коп., №КП-0027283 від 30.11.2013 на загальну суму 3360 грн. 00 коп. та акт №КП-0028573 від 31.12.2013 на загальну суму 3360 грн. 00 коп.

Також, судом встановлено, що зазначені вище акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) з серпня 2013 по грудень 2013 року не підписані відповідачем, однак доказів направлення позивачу відповідачем мотивованої відмови від їх підписання, враховуючи положення п. 3.5 Договору, суду не надано.

Оплату за актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) за період з серпня 2013 року по грудень 2013 року у загальному розмірі 16800,00 грн. відповідач не здійснив, що підтверджується наданою позивачем довідкою Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Хрещатик" вих. № 43-65/90 від 05.02.2014, з якої вбачається, що остання здійснена відповідачем оплата за укладеним між сторонами Договором була здійснена 24.07.2013 на суму 2800 грн. 00 коп. згідно з рахунком-фактурою № 3604 від 01.07.2013, що також не заперечувалось відповідачем.

Проте, заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач зазначив, що з 03.09.2013 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Правил паркування транспортних засобів" від 14.08.2013 № 583, якою було доповнено Правила паркування транспортних засобів пунктом 8-1, де визначено, що операторам заборонено передавати майданчики для паркування на тротуарах і проїжджій частині автомобільних доріг в користування іншим суб'єктам господарювання, у зв'язку з чим з 03.09.2013 у позивача відсутнє право надавати в експлуатацію фіксовані місця для паркування.

Відповідно до статті 607 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

При цьому суд зазначає, що обставини, які викликають неможливість виконання, можуть бути як юридичними (заборона чи обмеження певної діяльності), так і фактичними (загибель індивідуально визначеної речі, яка мала б бути об'єктом виконання). Головна умова полягає в тому, що за такі обставини не буде відповідати жодна із сторін зобов'язання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв'язку з набранням чинності з 03.09.2013 Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Правил паркування транспортних засобів" від 14.08.2013 № 583, якою було доповнено Правила паркування транспортних засобів пунктом 8-1, де визначено, що операторам заборонено передавати майданчики для паркування на тротуарах і проїжджій частині автомобільних доріг в користування іншим суб'єктам господарювання, у позивача, Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", починаючи з 03.09.2013 відсутні правові підстави надавати в користування відповідачу фіксовані місця для щоденного паркування автотранспортних засобів, а отже і вимагати оплати за їх користування.

Зважаючи на зазначене вище, прийняття Постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Правил паркування транспортних засобів" від 14.08.2013 № 583 та набрання нею чинності є саме тією обставиною, яка є підставою для припинення зобов'язання, яке виникло на підставі Договору № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30.12.2011 та додаткової угоди до нього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідача існує зобов'язання з оплати за Договором № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30.12.2011 та додаткової угоди до нього за серпень 2013 року в розмірі 3360 грн. 00 коп. та два дні вересня 2013 року в розмірі 224 грн. 00 коп. (3360 / 30 *2 = 224 грн.), що разом становить 3584 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Під час розгляду справи судом встановлено, що у відповідача існує зобов'язання з оплати за Договором № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30.12.2011 та додаткової угоди до нього за серпень 2013 року в розмірі 3360 грн. 00 коп. та два дні вересня 2013 року в розмірі 224 грн. 00 коп., що разом становить 3584 грн. 00 коп. Дане зобов'язання відповідачем у встановлений Договором строк не виконано, оскільки доказів іншого суду надано не було.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем було порушено умови Договору, а також вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм, викладених вище, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню частково, а саме в сумі 3584,00 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить суд стягнути з відповідача за неналежне виконання умов Договору № 1.1-164.11 від 30.12.2011 р. суму пені, що згідно з розрахунком позивача становить 710,80 грн. за загальний період нарахування з 16.08.2013 по 12.02.2014 (окремо щодо кожної простроченої оплати за місяці з серпня 2013 року по грудень 2013 року).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.1. укладеного сторонами Договору передбачено, що за несвоєчасне перерахування плати, зазначеної в п. 3.1 цього Договору, сторона 2 сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості в частині нарахування пені за період нарахування з вересня 2013 року по грудень 2013 року, оскільки, як встановлено судом, нарахування пені за вересень 2013 року має здійснюватися на суму боргу в розмірі 224 грн. 00 коп., а підстави для нарахування пені на грошові кошти в розмірі 3360 грн. 00 коп. за жовтень 2013 року, 3360 грн. 00 коп. за листопад 2013 року та 3360 грн. 00 коп. за грудень 2013 року відсутні.

Здійснивши власний розрахунок суми пені, суд зазначає, що даний розрахунок слід обчислювати наступним чином.

1. За актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КП-0019588 від 31.08.2013р. на суму 3360,00 грн. (серпень 2013р.) за період з 16.08.2013р. по 12.02.2014р. - 216,60 грн.

2. За актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КП-0022242 від 30.09.2013р. на суму 224,00 грн. (перші два дні вересня 2013) за період з 16.09.2013 по 12.02.2014р. - 11,97 грн.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" пені в розмірі 710,80 грн. за період з 16.08.2013 по 12.02.2014 підлягають частковому задоволенню в розмірі 228,57 грн.

Також, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 354,40 грн. за період з 16.08.2013 по 01.08.2014.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості в частині нарахування 3% річних за період заборгованості з 03.09.2013 по 31.12.2013, щодо стягнення якої судом відмовлено.

Здійснивши власний розрахунок суми 3% річних, суд зазначає, що даний розрахунок слід обчислювати наступним чином.

1. За актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КП-0019588 від 31.08.2013р. на суму 3360,00 грн. (серпень 2013р.) за період з 16.08.2013р. по 01.07.2014р. - 88,37 грн.

2. За актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КП-0022242 від 30.09.2013р. на суму 224,00 грн. (перші два дні вересня 2013) за період з 16.09.2013 по 01.07.2014р. - 5,32 грн.

Таким чином, позовні вимоги Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" 3% річних в розмірі 354,40 грн. за період з 16.08.2013 по 01.08.2014 підлягають частковому задоволенню в розмірі 93 грн. 69 коп.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З приводу наданих заперечень, щодо підстав визнання Договору № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30.12.2011 недійсним, суд зазначає, що правовідносини між позивачем та відповідачем за відповідним договором виникли до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Правил паркування транспортних засобів" від 14.08.2013 № 583, а відтак сторони діяли в межах норм чинного законодавства України на момент укладення договору, а набрання чинності вказаною постановою не свідчить про те, що укладений між сторонами договір є недійсним, оскільки вона є лише підставою для припинення зобов'язання, яке виникло на підставі Договору № 1.1-164.11 про надання в експлуатацію фіксованих місць для денного паркування від 30.12.2011 та додаткової угоди до нього.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Положеннями статті 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Поляна Україна Груп" (04053, м. Київ, вул. Обсерваторна, буд. 12А; ідентифікаційний код 36592399) на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6; ідентифікаційний код: 35210739) 3584 (три тисячі п'ятсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп. основного боргу, 93 (дев'яносто три) грн. 69 коп. 3% річних, 228 (двісті двадцять вісім) грн. 57 коп. пені та 399 (триста дев'яносто дев'ять) грн. 48 коп. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 09.02.2015 р.

Судді: Ю.В. Картавцева (гол.)

І.М. Отрош

К.В. Полякова