РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015Справа №910/26795/14

За позовом Фізичної особи-підприємця Оністрат Аркадія Олексійовича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНА КОРПОРАЦІЯ РОЗВАГ"

про стягнення 903 191,85 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Апостолюк О.О. - адвокат

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Оністрат Аркадій Олексійович (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНА КОРПОРАЦІЯ РОЗВАГ" (відповідач) про стягнення 903 191,85 грн. на підставі Договору найму (оренди) жилих приміщень від 01.11.2013 р., з яких: 449191,85 грн. заборгованості по орендній платі за лютий - червень 2014 р. та 454000,00 грн. штрафу на підставі п. 8.4 наведеного договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на виконання умов Договору найму (оренди) жилих приміщень від 01.11.2013 р. передав відповідачу у строкове платне користування приміщення, визначене в даному договорі, проте відповідач свої зобов'язання за даним договором належним чином не виконав, оскільки з січня 2014 р. припинив сплату орендної плати за користування приміщенням, в подальшому достроково припинив користування цим приміщенням та повністю його звільнив, не попередивши про це позивача. Враховуючи наведене, позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості по орендній платі за користування предметом найму за лютий - червень 2014 р. в сумі 449191,85 грн., а також нараховує відповідачу штраф в сумі 454000,00 грн. за порушення строків плати за користування предметом найму відповідно до п. 8.4 наведеного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.12.2014 р. порушено провадження у справі № 910/26795/14 та призначено розгляд справи на 26.01.2015 р. о 14:20 год.

В судове засідання, призначене на 26.01.2015 р. представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 26.01.2015 р., не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 03.12.2014 р. не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні, призначеному на 26.01.2015 р., судом перевірено виконання сторонами вимог ухвали суду від 03.12.2014 р. про порушення провадження у справі № 910/26795/14 та встановлено, що сторони не виконали вимоги ухвали суду.

Представник позивача в судовому засіданні, призначеному на 26.01.2015 р., подав клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку вирішення спору та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 26.01.2015 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 р. продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та відкладено розгляд справи на 09.02.2015 о 10:20 год.

29.01.2015 р. представник позивача через відділ діловодства суду подав заяву, відповідно до якої повідомив та підтвердив, що у провадженні господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує господарський спір, справи зі спору між сторонами цієї справи, про той же предмет і з тих самих підстав, а також немає рішення господарського суду та вказаних органів з такого спору.

29.01.2015 р. представник позивача через відділ діловодства суду подав заяву, відповідно до якої на виконання вимог ухвали суду від 03.12.2014 р. надав для долучення до матеріалів справи витяги з ЄДР стосовно позивача станом на 29.01.2015 р. та стосовно відповідача станом на 27.01.2015 р.

05.02.2015 р. представник позивача через відділ діловодства суду подав заяву, відповідно до якої на виконання вимог ухвали суду від 03.12.2014 р. надав для долучення до матеріалів справи копії наступних документів: плану розташування жилих приміщень (додаток № 1 до Договору), акту приймання-передачі приміщень від 01.11.2013 р. (додаток № 2 до договору), актів від 28.02.2014 р., від 31.03.2014 р., від 30.04.2014 р., від 31.05.2014 р., акту перевірки приміщень від 02.06.2014 р.

05.02.2015 р. представник позивача через відділ діловодства суду подав заяву, відповідно до якої на виконання вимог ухвали суду від 03.12.2014 р. надав письмові пояснення (нормативно-правове обґрунтування) з приводу підстав визначення у Договорі найму (оренди) жилих приміщень від 01.11.2013 р. орендної плати в національній валюті України в сумі в гривнях, що має бути еквівалентна сумі 6000,00 доларів США.

В судове засідання, призначене на 09.02.2015 р. представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 09.02.2015 р., не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 03.12.2014 р. та від 26.01.2015 р. не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Зокрема, поштове відправлення з ухвалою про порушення провадження у справі № 910/26795/14 від 03.12.2014 р. було направлене відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві, яка відповідає адресі місцезнаходження відповідача (01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 7 В), що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача станом на 27.01.2015 р.

Втім, поштове відправлення з ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/26795/14 від 03.12.2014 р. було повернуто органами зв'язку до Господарського суду міста Києва з довідкою (ф. 20), в якій вказано причину повернення - за закінченням встановленого строку зберігання.

За наведених обставин, судом враховані роз'яснення, надані Вищим господарським судом України у підпункті 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно яких розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Як зазначено у підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 пункту 3 вищезазначеної постанови пленуму Вищого господарського суду України, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. В абз. 3 наведеного підпункту також вказано, що в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За наведених обставин вважається, що відповідач був повідомлений про час і місце розгляду судом справи № 910/26795/14.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до абз. 1 підпункту 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в даному судовому засіданні судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 09.02.2015 р. без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2015 р. надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.02.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 р. між Фізичною особою-підприємцем Оністрат Аркадієм Олексійовичем (позивач, наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНА КОРПОРАЦІЯ РОЗВАГ" (відповідач, наймач) був укладений Договір найму (оренди) жилих приміщень (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору наймодавець (позивач) зобов'язувався передати, а наймач (відповідач) зобов'язувався прийняти в строкове платне користування частину приміщень житлової квартири № 91 (1-й поверх) в будинку № 8 по вулиці Заньковецької, що в місті Києві, загальною площею 89,4 м2, які зазначені в додатку 1 до Договору під номерами № 2, № 3, № 4 (далі - предмет найму).

Згідно п. 1.3 Договору початок перебігу строку користування предметом найму починається з моменту передачі приміщень наймачу та закінчується 30 вересня 2016 року, якщо цей строк не сплине раніше на умовах Договору та/або діючого законодавства України.

В пункті 3.3 Договору передбачено, що будь-яка передача предмету найму оформляється між сторонами актом приймання-передачі, в якому вказується технічний стан та характеристика предмету найму на дату складення відповідного акту.

Відповідно до п. 4.1 Договору сторони узгодили, що розмір плати за користування предметом найму за один календарний місяць становить 47 958 ,00 грн. (сорок сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень 00 копійок), що за офіційним курсом гривні до долара США 1 долар США = 7,993 гривень, встановленим Національним банком України на день укладення Договору, становить еквівалент 6000,00 доларів США (шість тисяч доларів США 00 центів).

В пункті 4.2 Договору передбачено, що в разі зміни Національним банком України курсу гривні відносно долара США, зазначеного в п. 4.1. Договору в сторону здороження долара США, плата за користування предметом найму здійснюється в національній валюті України в сумі, яка має бути еквівалентна сумі 6000,00 доларів США (шість тисяч доларів США 00 центів), згідно курсу гривні відносно долара США, встановленого Національним банком України на день здійснення платежу.

Пунктом 4.3 Договору встановлено, що плата за користування предметом найму за перший місяць оренди, а саме за листопад 2013 року, сплачується наймачем до 15 листопада 2013 року.

Пунктом 4.4 Договору встановлено, що плата за користування предметом найму за останній місяць оренди, а саме за вересень 2016 року, сплачується наймачем авансом до 31 листопада 2013 року.

Згідно п. 4.5 Договору орендна плата за грудень 2013 року в якості передплати сплачується до 15 грудня 2013 року. Орендна плата за січень 2014 року в якості передплати сплачується до 31 грудня 2013 року. Орендна плата за лютий 2014 року та за всі наступні календарні місяці користування предметом найму сплачується наймачем в якості передплати до 01-го числа кожного поточного звітного місяця.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що за не повний календарний місяць користування предметом найму, наймач сплачує наймодавцю плату з розрахунку добової вартості плати за користування предметом найму за відповідний період користування.

Відповідно до умов Договору, наймодавець (позивач) зобов'язаний своєчасно передати наймачу (відповідачу) предмет найму в користування (абз. 2 п. п. 5.4 Договору), при цьому наймодавець має право вимагати від наймача повної та своєчасної сплати плати за користування предметом найму (абз. 2 п. 5.2 Договору).

В свою чергу, наймач (відповідач) зобов'язаний своєчасно повернути наймодавцю (позивачу) предмет найму відповідно до умов Договору та у повному обсязі та своєчасно вносити плату за користування предметом найму (абз. 2, 3 п. 5.3 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору даний Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до 30 вересня 2016 р.

При зверненні з позовом до суду позивач зазначив, що з січня 2014 р. відповідач припинив сплату орендної плати за користування предметом найму, а в подальшому достроково припинив користування предметом найму та повністю його звільнив, не попередивши про це позивача.

Враховуючи наведене, позивач стверджує про наявність у відповідача заборгованості по орендній платі за користування предметом найму за лютий - червень 2014 р. (5 місяців) в загальній сумі 449191,85 грн. Розрахунок наведеної суми позивач здійснив у відповідності до умов пунктів 4.1, 4.2, 4.5 Договору, виходячи з суми в розмірі 89838,37 грн. орендної плати за кожний місяць в період лютий - червень 2014 р., при цьому зазначаючи, що сума в розмірі 89838,37 грн. еквівалентна сумі 6000,00 доларів США згідно курсу гривні відносно долара США, встановленого НБУ на день подання позовної заяви.

Крім того, за порушення строків плати за користування предметом найму, позивач нараховує відповідачу штраф в сумі 454000,00 грн. відповідно до п. 8.4 Договору, згідно умов якого за порушення строків сплати наймачем (відповідачем) плати за користування предметом найму наймач за першою вимогою наймодавця сплачує наймодавцю (позивачу) неустойку (штраф) у розмірі 1000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 копійок) за кожен день такого прострочення.

Під час судового розгляду справи позивач залучив до її матеріалів акт приймання-передачі приміщень від 01.11.2013 р., підписаний та скріплений печатками сторін, яким підтверджується, що позивач передав, а відповідач прийняв в строкове платне користування предмет найму, а також, що сторони не мають зауважень одна до одної щодо порядку передачі предмету найму та до його технічного стану.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач в судові засідання не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем суду не назвав та не подав.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Вищенаведені умови укладеного між позивачем та відповідачем Договору свідчать, що даний договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до положень частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

По матеріалам справи судом встановлено, що на виконання умов Договору позивач (наймодавець) передав, а відповідач (наймач) прийняв в строкове платне користування частину приміщень житлової квартири № 91 (1-й поверх) в будинку № 8 по вулиці Заньковецької, що в місті Києві, загальною площею 89,4 м2, які зазначені в додатку 1 до Договору під номерами № 2, № 3, № 4, що підтверджується Актом приймання-передачі приміщень від 01.11.2013 р.

Судом також встановлено, що станом на 02.06.2014 р. відповідач без попередження припинив фактичне користування та повністю звільнив приміщення, яке було предметом найму за Договором, що підтверджується Актом перевірки приміщень згідно Договору найму (оренди) жилих приміщень, який підписаний членами комісії позивача 02.06.2014 р. (надалі - Акт перевірки приміщень від 02.06.2014 р.).

Відповідно до п. 4.1 Договору, розмір плати за користування предметом найму за один календарний місяць становить 47 958 ,00 грн. (сорок сім тисяч дев'ятсот п'ятдесят вісім гривень 00 копійок), що за офіційним курсом гривні до долара США 1 долар США = 7,993 гривень, встановленим Національним банком України на день укладення Договору, становить еквівалент 6000,00 доларів США (шість тисяч доларів США 00 центів).

При цьому пунктом 4.2 Договору передбачено, що в разі зміни Національним банком України курсу гривні відносно долара США, зазначеного в п. 4.1. Договору в сторону здороження долара США, плата за користування предметом найму здійснюється в національній валюті України в сумі, яка має бути еквівалентна сумі 6000,00 доларів США (шість тисяч доларів США 00 центів), згідно курсу гривні відносно долара США, встановленого Національним банком України на день здійснення платежу.

Таким чином, зобов'язання з оплати за користування предметом найму виражене в Договорі в грошовій одиниці України - гривні, разом з тим сторони домовились, що у разі зміни курсу гривні відносно долара США в сторону здороження долара США, плата за користування предметом найму, яка здійснюється в національній валюті України, буде змінюватись пропорційно збільшення вартості долара США, встановленого Національним банком України на день здійснення платежу.

Аналіз судом змісту пунктів 4.1, 4.2 Договору свідчить, що умови цих пунктів відповідають загальним засадам цивільного законодавства щодо свободи договору (ст. 627 ЦК України), положенням щодо встановлення ціни у договорі за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України) та не суперечать положенням статей 524, 533 ЦК України.

Зокрема, відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті.

Аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в п. 11 Інформаційного листа від 27.01.2015 р. № 01-06/114/15 "Про доповнення інформаційного листа ВГСУ від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови ВСУ, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", у постанові від 07.10.2014 р. у справі № 910/763/13.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, у визначений пунктом 4.5 Договору строк відповідач не сплатив орендну плату за лютий, березень, квітень, травень 2014 року та 01 червня 2014 року, докази протилежного відповідачем суду не надані, а в матеріалах справи відсутні.

Щодо орендної плати за червень 2014 року, то її нарахування позивачем за період з 02.06.2014 р. по 30.06.2014 р. суд вважає безпідставним, оскільки сам позивач в Акті перевірки приміщень від 02.06.2014 р. встановив станом на 02.06.2014 р. факт повного звільнення відповідачем приміщення, яке було предметом найму за Договором.

При цьому судом також встановлено, що акт приймання-передачі предмету найму з оренди сторонами не складався та не підписувався, оскільки відповідач без попередження позивача достроково припинив користування предметом найму, що фактично було встановлено в Акті перевірки приміщень від 02.06.2014 р. При цьому докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, судом було здійснено перевірку доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідача по орендній платі в загальній сумі 449191,85 грн.

Наведений розрахунок позивач виконав у відповідності до умов пунктів 4.1, 4.2, 4.5 Договору, виходячи при цьому з суми в розмірі 89838,37 грн. орендної плати за кожний місяць в період лютий - червень 2014 р., при цьому зазначаючи, що сума в розмірі 89838,37 грн. еквівалентна сумі 6000,00 доларів США згідно курсу гривні відносно долара США, встановленого НБУ на день подання позовної заяви.

Втім, як вище встановлено судом, у позивача були відсутні підстави для нарахування орендної плати за період з 02.06.2014 р. по 30.06.2014 р.

Крім того, судом встановлено, що позивач у розрахунку заборгованості по орендній платі не вірно вказав курс гривні відносно долара США, встановлений НБУ на день подання позовної заяви.

З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК України днем подання позовної заяви слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації позовної заяви в службі діловодства суду.

Отже, днем подання позивачем даної позовної заяви є 27.11.2014 р., що відповідає даті поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилалась позовна заява до Господарського суду міста Києва.

Згідно даних інформаційно-пошукової системи "Ліга", станом на 27.11.2014 р. НБУ був встановлений наступний курс гривні відносно долара США: 1496,6885 грн. за 100 доларів США. Таким чином, позивач у розрахунку заборгованості по орендній платі не вірно вказав "курс гривні відносно долара США, встановленого НБУ на день подання позовної заяви" (1497,3062 грн. за 100 доларів США).

За встановлених обставин та у відповідності до п.п. 4.1, 4.2, 4.5, 4.6 Договору, судом здійснено розрахунок заборгованості відповідача по орендній платі за лютий, березень, квітень, травень 2014 року та 01 червня 2014 року:

за лютий 2014 р. - 89801,31 грн.;

за березень 2014 р. - 89801,31 грн.;

за квітень 2014 р. - 89801,31 грн.;

за травень 2014 р. - 89801,31 грн.;

за 01.06.2014 р. - 2993,38 грн. (89801,31 грн. : 30 = 2993,38 грн.).

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по орендній платі за вищевказаний період становить 362198,62 грн.

Як свідчать матеріали справи, станом на час розгляду спору по суті відсутні докази здійснення відповідачем розрахунків по орендній платі на підставі Договору за лютий, березень, квітень, травень 2014 року та 01 червня 2014 року в загальній сумі 362198,62 грн.

За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за Договором в сумі 449191,85 грн. за період з лютого по червень 2014 р. підлягають частковому задоволенню в сумі 362198,62 грн. за період лютий, березень, квітень, травень 2014 року та 01 червня 2014 року. В іншій частині вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за Договором в сумі 86993,23 грн. (449191,85 грн. - 362198,62 грн. = 86993,23 грн.) задоволенню не підлягають.

Судом також розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 454000,00 грн. штрафу на підставі п. 8.4 Договору.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що у визначений пунктом 4.5 Договору строк відповідач не сплатив орендну плату за лютий, березень, квітень, травень 2014 року та 01 червня 2014 року, що свідчить про порушення відповідачем договірного зобов'язання.

Приписами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України, відповідно до приписів якої у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п. 8.4 Договору сторони встановили, що за порушення строків сплати наймачем (відповідачем) плати за користування предметом найму наймач за першою вимогою наймодавця сплачує наймодавцю (позивачу) неустойку (штраф) у розмірі 1000,00 гривень (одна тисяча гривень 00 копійок) за кожен день такого прострочення.

Враховуючи наведене, судом було здійснено перевірку доданого до позовної заяви розрахунку штрафу в загальній сумі 454000,00 грн. за період з лютого по червень 2014 р. та встановлено, що даний розрахунок є обґрунтованим та таким, що відповідає умовам Договору та встановленим обставинам даної справи.

Натомість, з власної ініціативи суд вирішив зменшити розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача. При цьому суд виходив з наступного.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 частини 1 статті 83 ГПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Як роз'яснено господарським судам в підпункті 2.4 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (зі змінами і доповненнями), у вирішенні питань, пов'язаних зі зменшенням неустойки за рішенням господарського суду, останньому слід враховувати, зокрема, викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами).

Відповідно до підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами) вбачається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Таким чином, врахувавши вищенаведені законодавчі норми та роз'яснення Вищого господарського суду України, здійснивши об'єктивну оцінку винятковості обставин у спірному випадку стягнення суми штрафу, виходячи при цьому з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, незначності прострочення виконання (орендна плата не сплачена відповідачем за чотири місяці та 1 день), а також з огляду на неспіврозмірність суми штрафу (454000,00 грн.) та суми порушеного відповідачем зобов'язання по сплаті орендної плати (362198,62 грн.), суд прийшов до висновку про зменшення з власної ініціативи розміру штрафу, який підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 113500,00 грн. (25% від 454000,00 грн.). В іншій частині вимоги позивача про стягнення штрафу задоволенню не підлягають.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми: 362198,62 грн. заборгованості по орендним платежам та 113500,00 грн. штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за результатами вирішення даного спору на відповідача покладається судовий збір в розмірі 3514,06 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 51, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НАЦІОНАЛЬНА КОРПОРАЦІЯ РОЗВАГ" (01004, м. Київ, вул. Горького, буд. 7 В, ідентифікаційний код 38745669), з будь-якого рахунку виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення на користь Фізичної особи-підприємця Оністрат Аркадія Олексійовича (01135, м. Київ, вул. Полтавська, буд. 4, кв. 14; ідентифікаційний номер ) 362198,62 грн. (триста шістдесят дві тисячі сто дев'яносто вісім гривень 62 коп.) заборгованості по орендним платежам, 113500,00 грн. (сто тринадцять тисяч п'ятсот гривень 00 коп.) штрафу, 9514,06 грн. (дев'ять тисяч п'ятсот чотирнадцять гривень 06 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.02.2015 р.

Суддя Гумега О. В.