ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа №922/4159/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В., суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивач - Любич В.О.;

1-й відповідач - Антонова С.О.;

2-й відповідач - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (вх. №4586 Х/1-35) на рішення господарського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року у справі №922/4159/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Стальконструкція", м. Харків,

до 1. Комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст", м. Харків;

2. Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради, м. Харків,

про визнання недійсною додаткової угоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року у справі № 922/4159/14 (суддя Жиляєв Є.М.) позов задоволено повністю, визнано недійсною Додаткову угоду №17 від 25 червня 2013р. до Договору підряду №1/Р від 09.07.2010р. на роботи з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (продовження реконструкції).

Комунальне підприємство "Обласний спортивний комплекс "Металіст" з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось, звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, просить зазначене рішення скасувати.

Ні позивач, ні другий відповідач відзивів на апеляційну скаргу першого відповідача не надали.

Другий відповідач у судове засідання не з'явився.

Приписами ст. 87 ГПК України передбачено, що ухвали суду надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Згідно з п. 2.6.17. Інструкція з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації від 20.02.2013 року № 28, повідомлення з відміткою про вручення процесуальних документів адресатові долучаються до матеріалів справи.

Відповідно до п.п. 3.9., 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду (пункт 2 частини другої статті 11110 ГПК). Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

В силу приписів ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 цього ж Закону кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.02.2015 року розгляд справи відкладався у зв'язку з відсутністю представника другого відповідача.

Враховуючи належне повідомлення учасників процесу про дату і місце судового розгляду, а також, передбачений статтею 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності другого відповідача.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вислухавши в судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між першим відповідачем - Комунальним підприємством "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (замовником) та ТОВ "Стальконструкція" (підрядником) було укладено Договір підряду №1/Р 09 липня 2010 року на роботи з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс Металіст" (продовження реконструкції) (далі - Договір).

Умовами Договору сторони узгодили, що підрядником будуть виконані роботи з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (продовження реконструкції), склад та обсяг яких визначений цим Договором та проектно-кошторисною документацію, що є невід'ємною частиною цього Договору.

З пункту 2.2 Договору вбачається, що датою закінчення виконання робіт є 20.12.2010 року.

Згідно пункту 9.6 договору замовник є неприбутковою організацією.

Відповідно до розділу 4 Договору підряду №1/Р загальна сума цього Договору складається з витрат підрядника та вартості робіт, що виконуються підрядником, визначена у кошторисі й складається з коштів за рахунок Державного бюджету, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженою постановою КМ України від 14.04.2010 р. №357, та місцевого бюджету, передбачених Міською цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженою рішенням 45 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.06.2010 р. № 180/10.

У пункті 4.6. Договору зазначено, що у разі затримки бюджетного фінансування розрахунки за виконані роботи здійснюються протягом 7 (семи) банківських днів з дати отримання замовником бюджетних асигнувань на фінансування закупівлі на свій рахунок.

Пункт 10.1 Договору містить посилання на банківські реквізити рахунків замовника першого відповідача з їх посиланням на приналежність виключно до бюджетного фінансування.

Додатковою угодою №17 від 25 червня 2013 року до Договору на роботи з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (продовження реконструкції), укладеною між КП "ОСК" "Металіст", ОКБ "Бюро майнових відносин" ХОР та ТОВ "Стальконструкція", сторони за взаємною згодою домовилися замінити одну із сторін договору, а саме: передати Замовнику-2 (ОКБ "Бюро майнових відносин" ХОР) права та обов'язки Замовника за договором (КП "ОСК" "Металіст") в частині розрахунків за виконані роботи (пункт 1 Додаткової угоди №17).

Визнано зобов'язання замовника (КП ОСК "Металіст") перед підрядником (ТОВ "Стальконструкція") за Договором в частині розрахунків за виконані роботи, що не виконані на дату цієї Додаткової угоди, такими, що мають бути виконані замовником-2 (ОКП "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради) на користь підрядника (пункт 2 Додаткової угоди №17).

Зазначено, що ця Додаткова угода №17 є невід'ємною частиною Договору на роботи з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (продовження реконструкції).

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 509, 626 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі статей 15, 16 Цивільного кодексу України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 20 Господарського кодексу України також передбачена можливість визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом з метою захисту прав і законних інтересів суб'єкта господарювання.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Зазначені положення Цивільного кодексу України узгоджуються з положеннями ч.1 ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Тобто, спірний Договір може бути визнаний недійсним за наявності двох умов: у випадку порушення ним прав та/або охоронюваних законом інтересів позивача; у випадку наявності передбачених законом підстав для визнання договору недійсним.

З приписів статті 215, 626 Цивільного кодексу України передбачено, що перевірці підлягають обставини, які існували на момент вчинення правочину, інші обставини, які виникли після вчинення правочину, тим більше після припинення строку його дії в розумінні ст. 203, 215 626 Цивільного кодексу України, ст. 207 ГК України не можуть впливати на вирішення питання про визнання правочину недійсним. Натомість такі (нові) обставини можуть утворювати нові правовідносини, питання про захист прав в яких вирішується окремо від визнання правочину недійсним.

Згідно з приписами частин 1, 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За змістом наведеної норми, перелік оспорюваних правочинів у законодавстві не є вичерпним й одна із сторін або інша заінтересована особа може заперечувати його дійсність на підставах, встановлених законом, тобто за невідповідності частинам першій - третій п'ятій та шостій статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 5 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 Постанови Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійними" від 06.11.2009 № 9 роз'яснено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом частини 1 ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів, додаткових угод до них) недійсними, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів, додаткових угод до них) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Місцевий суд дійшов висновку, що оспорювана позивачем додаткова угода №17 до Договору укладена з порушенням приписів Цивільного кодексу України, Бюджетного кодексу України та законодавства з питань виконання державних та місцевих цільових програм й підлягає визнанню недійсною, виходячи з наступного.

У рішенні суду зазначено, що укладення Договору та виконання вказаних у ньому робіт відбувалося за спеціальною процедурою закупівлі робіт за бюджетні кошти відповідно до чинної на час його укладення постанови Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2008 року №921, якою було затверджено Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти.

Так, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 червня 2010 року №1279, а також постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року №326 затверджувалися скориговані проекти та титул будови реконструкції спортивного комплексу КП "Обласний спортивний комплекс "Металіст" з відповідними основними техніко-економічними показниками, в яких генеральною підрядною організацією визначалося ТОВ "Стальконструкція" (за виконаними роботами).

Згідно розділу 4 Договору підряду №1/Р, до якого зміни чи доповнення сторонами не вносилися, витрати підрядника та вартість робіт, що виконуються підрядником, визначена у кошторисі, й складається з коштів за рахунок Державного бюджету, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженою постановою КМ України від 14.04.2010 р. №357, та місцевого бюджету, передбачених Міською цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженою рішенням 45 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.06.2010 р. № 180/10.

Посилання на бюджетне фінансування відповідно до затверджених цільових програм робіт, визначених Договором підряду №1/Р слідує з пунктів 4.6., 10.1 цього договору, до яких будь-яких змін сторонами також внесено не було.

Судом попередньої інстанції в рішенні зазначено, що посилання першого відповідача на те, що Договір було укладено не за спеціальною процедурою закупівлі, а за загальними правилами здійснення правочинів є неспроможними, оскільки непоширення на той час на правовідносини з укладання договору підряду №1/Р, згідно п.7 абз. 37 Положення про закупівлю товарів, робіт і послуг за державні кошти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2008р. №921, не спростовує визначення замовника відповідних робіт та фінансування замовлених робіт за правилами спеціального законодавства в сфері бюджетного фінансування за публічно-правовими, а не приватно-правовими засадами, які були б засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників (стаття 1 Цивільного кодексу України).

Також судом зазначено, що визначення саме КП ОСК "Металіст" як юридичної особи публічного права замовником відповідних робіт, одержувачем бюджетних коштів та учасником правовідносин відбулося на реалізацію Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженою постановою КМУ України від 14.04.2010 р. №357 та коштів місцевого бюджету, передбачених Міською цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженою рішенням 45 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 23.06.2010 року № 180/10 (в чинній на той час редакції).

Неспроможними є заперечення першого відповідача й щодо того, що особисто КП ОСК "Металіст" замовником відповідних робіт, одержувачем бюджетних коштів та учасником інших правовідносин на реалізацію вказаної державної та місцевої програми не визначався, що спростовується як наведеними пунктами та розділом 4 договору підряду №1/Р, так і змістом поданого відзиву на позов, у якому перший відповідач визнає факт надання йому статусу одержувача бюджетних коштів.

Щодо посилань першого відповідача на п. 4 Додаткової угоди №16 від 03 травня 2012 року до Договору, оскільки ним не змінювався характер правовідносин щодо виконання та відповідне фінансування робіт згідно вказаної у цій угоді Державній та обласній програмі, а посилання сторін на надходження грошових коштів відповідно до рішення Харківської обласної ради від 26.04.2012р. №428-УІ щодо надання згоди КП "ОСК" "Металіст" на передачу під заставу майна, що знаходиться в його господарському віданні, з метою отримання кредиту для завершення реконструкції спортивного комплексу свідчить лише про те, що Харківська обласна рада надала згоду на передачу майна у заставу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про державні цільові програми" державна цільова програма - це комплекс взаємопов'язаних завдань і заходів, які спрямовані на розв'язання найважливіших проблем розвитку держави, окремих галузей економіки або адміністративно-територіальних одиниць, здійснюються з використанням коштів Державного бюджету України та узгоджені за строками виконання, складом виконавців, ресурсним забезпеченням.

Державна цільова програма виконується шляхом здійснення її заходів і завдань органами державної влади, а також виконавцями, передбаченими цією програмою. Виконавцями державної цільової програми можуть бути підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що визначаються державним замовником для виконання заходів і завдань програми на конкурсних засадах (стаття 11). Розроблення та виконання державної цільової програми здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, передбачених законом (стаття 15).

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо порядку розроблення регіональних цільових програм, моніторингу та звітності про їх виконання, затверджених Наказом Міністерства економіки України від 04.12.2006 №367, регіональні цільові програми готуються відповідно до основних принципів розроблення державних цільових програм, зазначених у Законі України "Про державні цільові програми".

Згідно з Постановою КМУ від 28 лютого 2002 р. №228, якою затверджено Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, одержувач бюджетних коштів (далі - одержувач) - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує для їх здійснення кошти бюджету (п.8.). Одержувач використовує бюджетні кошти на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань, затверджених у кошторисі відповідного розпорядника бюджетних коштів. У разі отримання бюджетних коштів одержувачем платежі здійснюються з рахунка, відкритого в установленому порядку в органах Казначейства (п.9.). Місцеві фінансові органи доводять до відповідних органів Казначейства затверджені розписи відповідних місцевих бюджетів, а до головних розпорядників - витяги із зазначених розписів, які є підставою для затвердження в установленому порядку кошторисів, планів асигнувань загального фонду бюджету, планів надання кредитів із загального фонду бюджету - розпорядниками, планів використання бюджетних коштів - одержувачами (п.31). Плани використання бюджетних коштів одержувачами затверджуються їх керівниками за погодженням з розпорядниками, через яких вони одержують бюджетні кошти (п.34.).

Відповідно до Бюджетного кодексу України бюджетні кошти (кошти бюджету) -належні відповідно до законодавства надходження бюджету та витрати бюджету; бюджетна програма - сукупність заходів, спрямованих на досягнення єдиної мети, завдань та очікуваного результату, визначення та реалізацію яких здійснює розпорядник бюджетних коштів відповідно до покладених на нього функцій; бюджетне зобов'язання будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому; бюджетне призначення - повноваження головного розпорядника бюджетних коштів, надане цим Кодексом, законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), яке має кількісні, часові і цільові обмеження та дозволяє надавати бюджетні асигнування; видатки бюджету - кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом; одержувач бюджетних коштів - суб'єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету (ст.1).

Згідно з ст.20 Бюджетного кодексу України у бюджетному процесі програмно-цільовий метод застосовується на рівні державного бюджету та на рівні місцевих бюджетів. Відповідальний виконавець бюджетних програм у процесі їх виконання забезпечує цільове та ефективне використання бюджетних коштів протягом усього строку реалізації відповідних бюджетних програм у межах визначених бюджетних призначень. Порядок використання бюджетних коштів має містити: цілі та напрями використання бюджетних коштів; відповідального виконавця бюджетної програми, підстави та/або критерії залучення одержувачів бюджетних коштів до виконання бюджетної програми.

Згідно приписів бюджетного законодавства, законодавства із закупівлі робіт за державні кошти й фінансування державних та місцевих цільових програм є публічно-правовими й не можуть бути змінені сторонами цивільних (договірних) правовідносин, заснованих на вільному волевиявленні, юридичній рівності та майновій самостійності їх учасників (ст. 1 ЦК України).

Як слідує із Статуту КП "Обласний спортивний комплекс "Металіст", засновником та єдиним учасником є Харківська обласна рада. Тобто, перший відповідач є юридичною особою публічного права.

За змістом статей 81, 82 Цивільного кодексу України, Цивільним Кодексом України встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Лише при виступі у цивільних відносинах на юридичних осіб публічного права поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Тобто, взаємовідносини між юридичною особою публічного права та її засновником не ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина 1 статті 1 Цивільного кодексу України), вони ґрунтуються на протилежних - публічно-правових засадах, які характеризуються імперативністю регулювання та наявністю спеціального дозволу на їх виникнення, зміну чи припинення.

Публічно-правові приписи є обов'язковим й підлягають виконанню КП "ОСК" "Металіст" незалежно від того, чи надійшли фактично кошти на фінансування відповідних державної та місцевої програми повністю або частково, та чи закінчився строк відповідної бюджетної програми, оскільки взяте (покладене) на особу бюджетне зобов'язання перед юридичною особою приватного права не припиняється закінченням строку такої бюджетної програми.

За вказаних умов підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є фактичний склад, що охоплює як акт органів державної влади або органів місцевого самоврядування, так і безпосередньо договір (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Так, згідно частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. Відповідно до ст.194 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання може бути покладено в цілому або в частині на третю особу, що не є стороною в зобов'язанні. Управнена сторона зобов'язана прийняти виконання, запропоноване третьою особою - безпосереднім виконавцем, якщо із закону, господарського договору або характеру зобов'язання не випливає обов'язок сторони виконати зобов'язання особисто, що є за змістом договірних правовідносин у справі є спеціальною правосуб'єктністю другого відповідача.

Застосовуючи вказані приписи законодавства відповідно до суті правовідносин та правил частини 1 статті 8 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку, що за встановлених судом фактичних обставин без додаткових рішень чи розпоряджень, ухвалених в публічно-правовому порядку, участь суб'єкта в наведених правовідносинах має особистісний характер та покладає обов'язок особистого виконання зобов'язання.

Як встановлено судом попередньої інстанції, фінансування робіт за Договором передбачалося виключно за бюджетні кошти в порядку, визначеному бюджетним законодавством; саме КП ОСК "Металіст" було визначено одержувачем бюджетних коштів на виконання відповідних робіт з реконструкції спортивного комплексу.

Таким чином, виконання передбаченого Договором обов'язку КП "ОСК" Металіст" обов'язку з перерахування коштів за відповідні виконані та прийняті роботи (фінансування робіт) підпорядковувалося публічно-правовим приписам нормативних актів щодо покладених на КП "ОСК" "Металіст" функцій замовника робіт, а також щодо виконання обов'язків одержувача бюджетних коштів та учасника правовідносин на реалізацію вказаної державної та місцевої програми.

Будь-яких рішень щодо зміни учасника бюджетних правовідносин, згідно яких отримувачем бюджетних коштів визначався б другий відповідач ОКП "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради чи вказаний суб'єкт був би включений до Плану використання бюджетних коштів з визначенням напрямку їх використання на фінансування виконаних та прийнятих робіт за Договором підряду №1/Р, сторони спору не надали.

Покладення на ОКП "Бюро майнових відносин" зазначеного обов'язку прямо суперечило приписам чинного на час підписання Додаткової угоди №17 від 25 червня 2013 року Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 року №1407.

Як вбачається з відповіді органу державної казначейської служби, ОКП "Бюро майнових відносин" до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів не включене.

Тобто, Обласне комунальне підприємство "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради у будь-який момент дії Договору підряду №1/Р не було визначено учасником закупівлі робіт за державні кошти та одержувачем бюджетних коштів на виконання робіт з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (продовження реконструкції) та не отримало відповідного статусу й відповідно, не може бути учасником будь-яких у зв'язку з цим правовідносин. За таких умов заміна боржника у зобов'язанні відповідно до Договору підряду №1/Р на роботи з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства "Обласний спортивний комплекс "Металіст" (продовження реконструкції) від 09 липня 2010 р. була неможливою, а ця сторона оспореної Додаткової угоди №17 не була наділена спеціальною правосуб'єктністю.

Крім того, рішенням XVIII сесії VI скликання Харківської обласної ради від 20 грудня 2012 р. №617-УІ "Про надання згоди на застосування положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до Обласного комунального підприємства "Бюро майнових відносин" Харківської обласної ради" було надано згоду на застосування до вказаної юридичної особи, що знаходиться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", внаслідок встановлення факту її неплатоспроможності. Зазначене рішення було прийняте Харківською обласною радою на підставі звернення податкового органу, яким станом на зазначений час було констатовано стан тривалої неплатездатності ОКП "Бюро майнових відносин" ХОР", а отже, другий відповідач станом на день підписання Додаткової угоди №17 від 25 червня 2013р. не був здатен виконувати будь-які грошові зобов'язання, що свідчить про відсутність спрямованості цієї укладеної угоди на реальне настання правових наслідків, що обумовлені нею.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

На випадки визнання правочину недійсним закон передбачає поновлення сторін у їх первісному стані (двостороння реституція), який існував до моменту вчинення недійного правочину.

Отже, при визнанні судом недійсною Додаткової угоди№17 від 25.06.2013 року до спірного Договору на роботи з реконструкції спортивного комплексу комунального підприємства «Обласний спортивний комплекс «Металіст» така недійсна Додаткова угода №17 не породжує для її сторін будь-яких юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з її недійсністю. За таких умов, передання будь-яких обов'язків з договору підряду №1/Р від 09.07.2010 року від першого відповідача другому відповідачу є неправомірним.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду про визнання Додаткової угоди №17 від 25.06.2013 року до Договору недійсною прийняте при належному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, і підстави для його скасування відсутні, в зв'язку з чим, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року у справі №922/4159/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.02.2015 року

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.