ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

05 лютого 2015 року Справа № 14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Коробенка Г.П.,
суддів:Запорощенка М.Д.,
Катеринчук Л.Й.,
Удовиченка О.С.,
Чернова Є.В.,
розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства "Галіція Дистилері"
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 07.10.2014
у справі№14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012)
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільський області
доПублічного акціонерного товариства "Галіція Дистилері"
проспонукання внести зміни до договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 05.07.2012 року у справі № 18/18/5022-404/2012, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.08.2012 у позові відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2012 судові акти попередніх інстанцій у справі № 18/18/5022-404/2012 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатами нового розгляду справи №14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012) рішенням господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 позов задоволено частково; зобов'язано Товариство укласти додаткову угоду №10 про внесення змін до Договору оренди в частині внесення змін до пункту 3.1 Розділу 3 "Орендна плата" та пункту 5.14 Розділу 5 "Обов'язки Орендаря" в редакції Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2014 рішення місцевого господарського суду в частині часткового задоволення позовних вимог скасовано із прийняттям у цій частині нового рішення про відмову в позові, в іншій частині рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 07.10.2014 у справі №14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012) касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) скасовано в частині скасування рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 та прийняття нового рішення у скасованій частині про відмову у задоволенні позовних вимог, рішення господарського суду Тернопільської області від 15.01.2014 у справі №14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012) у цій частині про задоволення позову залишити в силі, у решті - постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2014 у справі № 14/59/5022-941/2012 (18/18/5022-404/2012) залишено без змін.

Публічним акціонерним товариством "Галіція Дистилері" подано заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 у справі №14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012), в якій заявник просить вказану постанову скасувати та прийняти нове судове рішення, яким направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заяву, з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 28.11.2012 у справі №5009/2493/12, обґрунтовано неоднаковим застосуванням Вищим господарським судом України одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статті 651 Цивільного кодексу України, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Заява про перегляд судових рішень господарських судів подається протягом трьох місяців з дня ухвалення судового рішення господарського суду, щодо якого подано заяву про перегляд судових рішень господарських судів, або з дня ухвалення судового рішення, на яке здійснюється посилання, на підтвердження підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 11116 цього Кодексу, якщо воно ухвалено пізніше, але не пізніше одного року з дня ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява стаття 11117 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Згідно з приписами статті 11117 ГПК України тримісячний строк оскарження постанови Вищого господарського суду України починається з дня ухвалення судового рішення господарського суду, щодо якого подано заяву про перегляд судових рішень господарських судів, а не з наступного дня після календарної дати або настання події, якими визначено його початок (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.12.2014 у справі №905/6531/13).

Постанова Вищого господарського суду України, про перегляд якої подано заяву та з дня прийняття якої відраховується строк для подання даної заяви, прийнята 07.10.2014, отже останній день звернення з заявою про перегляд судового рішення 07.01.2015, який є святковим днем встановленим статтею 73 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до частини третьої статті 51 ГПК України у випадках, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що заявником подано заяву про перегляд судового рішення господарського суду в строк, передбачений статтею 11117 ГПК України, оскільки останній день строку припадає на 07.01.2015 (неробочий день), а заява направлена 08.01.2015, про що свідчить відбиток поштового штемпеля на конверті поштового відправлення (першого наступного за ним робочого дня).

Отже заява подана в останній день закінчення строку для подання заяви про перегляд судового рішення передбаченого вимогами ГПК України.

Розглянувши доводи заяви та додану до неї постанову Вищого господарського суду України, колегія суддів вважає, що справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Так, з постанови Вищого господарського суду України від 07.10.2014 у справі №14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012), про перегляд якої подано заяву, вбачається, що застосовуючи до спірних правовідносин сторін положення статті 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та статті 651 Цивільного кодексу України, суд касаційної інстанції прийшов до висновку про те, що внесення постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2011 №961 змін до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу (щодо розміру ставок орендної плати), на підставі якої відповідно до умов договору оренди здійснюється визначення розміру орендної плати за державне майно, є підставою для зміни розміру орендної плати та зміни умов договору оренди в цій частині, з огляду на що, наявні підстави для задоволення позову про зобов'язання відповідача підписати додатковий договір до договору оренди державного майна, відповідно до якого змінюється (в бік збільшення) розмір орендної плати за договором.

Водночас у постанові від 28.11.2012 у справі №5009/2493/12, на яку посилається заявник, суд касаційної інстанції у подібних правовідносинах, застосовуючи одні і ті самі норми матеріального права, що і у постанові про перегляд якої подано заяву, дійшов протилежних правових висновків про те, що внесення змін до Методики (щодо розміру ставок орендної плати), на підставі якої відповідно до умов договору оренди здійснюється визначення розміру орендної плати за державне майно, не може бути підставою для задоволення позову про зобов'язання відповідача укласти додатковий договір до договору оренди державного майна, відповідно до якого змінюється (в бік збільшення) розмір орендної плати за договором.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що зі змісту доданих до заяви судових рішень Вищого господарського суду України вбачається неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалені різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

Допустити справу № 14/59/5022-941/2012(18/18/5022-404/2012) до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяГ. Коробенко
СуддіМ. Запорощенко
Л. Катеринчук
О. Удовиченко
Є. Чернов