ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа № 914/4143/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест" від 24.12.14р., б/н

на рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2014р.

у справі № 914/4143/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна група морепродуктів", м.Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест", м.Трускавець,

про стягнення 95653,13 грн.,

за участю представників сторін:

- від позивача - Мариневич О.П.,

- від відповідача - не з'явився.

Права та обов'язки сторін, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено.

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.12.2014р. у справі №914/4143/14 (суддя Бортник О.Ю.) задоволено позов товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Міжнародна група морепродуктів», стягнуто з ТзОВ «Трускавецьінвест» на користь позивача 95653,13 грн. заборгованості та 1913,06 грн. судового збору.

При прийнятті рішення суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем товару згідно договору купівлі-продажу №1760зР від 22.10.2012р., а також факт його прийняття відповідачем та здійснення ним часткової оплати. Водночас, відповідачем не подано доказів, які б спростовували наявність перед позивачем заборгованості в сумі 95653,13 грн. або свідчили про добровільну сплату зазначеної заборгованості позивачу у строки, встановлені п. 4.3. договору, відтак, суд дійшов висновку, що заявлена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Дане рішення оскаржив відповідач, оскільки вважає, що при його прийнятті суд порушив норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення просив скасувати та прийняти нове, яким повністю відмовити в позові. Скаржник зазначив, зокрема, що суд не повідомив його належним чином про час та дату відкладення розгляду справи та звернув увагу на те, що накладна №0720394 від 13.03.2014р. не містить підпису та печатки ТзОВ «Трускавецьінвест».

Не погоджуючись із апеляційною скаргою, ТзОВ «Міжнародна група морепродуктів» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Відповідач зазначив, що факт поставки за накладною №0720394 від 13.03.2014р. мав місце і підтверджується відповідною податковою накладною та актом звіряння розрахунків між сторонами.

Скаржник явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення йому ухвали суду від 16.01.2014р. (а.с. 68). Оскільки в справі достатньо матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи, судова колегія вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу без представника скаржника.

З матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається наступне:

22.10.2012р. між ТзОВ «Міжнародна група морепродуктів» (продавцем) та ТзОВ «Трускавецьінвест» (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу №1760зР (надалі - договір), відповідно до якого продавець протягом терміну дії договору зобов'язався передавати у власність, а покупець зобов'язався приймати у власність товар (рибну продукцію) та сплачувати його вартість у порядку і на умовах, визначених договором (а.с. 11-12).

На виконання умов договору, покупець передав, а продавець прийняв рибну продукцію загальною вартістю 98159,4 грн., що підтверджується видатковими накладними №0090453 від 9.01.2014р., №0151861 від 15.01.2014р., №0221429 від 22.01.2014р., №0230006 від 23.01.2014р., №0291030 від 29.01.2014р., №0300179 від 30.01.2014р., №0300181 від 30.01.2014р., №0361697 від 5.02.2014р., №0361990 від 5.02.2014р., №0431525 від 12.02.2014р., №0431907 від 12.02.2014р., №0440289 від 13.02.2014р., №0501656 від 19.02.2014р., №0501657 від 19.02.2014р., №0510343 від 20.02.2014р., №0580235 від 27.02.2014р., №0650337 від 6.03.2014р., №0720394 від 13.03.2014р. (а.с. 13-30).

Відповідач платіжним дорученням №439 від 15.07.2014р. (а.с. 34) перерахував позивачу 5000,00 грн. Вказану суму позивач зарахував в рахунок погашення залишків заборгованостей за продукцію, поставлену по видаткових накладних №0030111 від 3.01.2014р. на суму 1755,44 грн. та №0090457 від 9.01.2014р. на суму 738,29 грн. (а.с. 31-32), а 2506,27 грн. - в якості часткової оплати продукції, отриманої за видатковою накладною №0090453 від 09.01.2014р.

У зв'язку з несплатою решти заборгованості, позивач з вернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 95653,13 грн.

Судова колегія, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та, відповідно, скасування оскаржуваного рішення - відсутні, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У пункті 2.2 договору сторони передбачили, що найменування, асортимент, кількість і вартість товару визначаються відповідною видатковою накладною, яка є невід'ємною частиною договору. Пунктом 3.2 визначено, що момент права власності на товар до покупця та, відповідно, ризиків, яких може зазнати товар, є момент підписання покупцем видаткової накладної, яка підтверджує факт передачі товару.

Згідно п.4.3 договору, покупець зобов'язується повністю сплатити вартість отриманого товару на поточний рахунок продавця протягом 20 календарних днів з моменту підписання відповідної видаткової накладної.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк термін); якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, при цьому, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначалось вище, матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем та одержання відповідачем за період з 09.01.2014р. по 13.03.2014р. товару на загальну суму 98159,4 грн. Таким чином, з положень ст.692 ЦК України та п.4.3 договору випливає, що перебіг строку виконання грошового зобов'язання покупцем почався після 20 днів з моменту прийняття товару за відповідною накладною. Проте, отриманий від позивача товар за наявними в матеріалах справи накладними відповідач оплатив частково, на суму 2506,27 грн., у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 95653,13 грн.

Колегія суддів бере до уваги, що в матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, а самим відповідачем не заперечуються факти поставки йому товару та відсутності оплати за нього. Судом не приймаються доводи відповідача щодо неналежного оформлення видаткової накладної №0720394 від 13.03.2014р. на суму 4177,28 грн. зважаючи на те, що в матеріалах справи наявний оригінал акту звірки взаєморозрахунків між сторонами станом на 31.03.2014р. (а.с. 85), який містить підписи та печатки обох сторін та в якому наявні відомості про поставку товару згідно накладної №0720394 від 13.03.2014р. на суму 4177,28 грн., а також копія податкової накладної від 13.03.2014р. №720394 на цю ж суму (а.с.33). Вказані документи в сукупності, а також відсутність заперечень відповідача щодо факту поставки товару на суму 4177,28 грн., свідчать про те, що така поставка відбулась.

Судова колегія також не приймає до уваги аргументи скаржника про неналежне повідомлення його про час та місце судового розгляду. З наданої відповідачем копії поштового конверту вбачається, що ухвала суду від 09.12.2014р. була направлена ТзОВ «Трускавецьінвест» на наступний день після її прийняття, 10.12.2014р. (а.с. 75), тобто в межах встановленого ГПК України строку. Водночас, відповідач не надав жодних доказів в підтвердження того, що поштове відправлення дійшло до нього 16.12.2014р., через що його доводи слід відхилити за недоведеністю.

Слід зазначити також, що відповідачем не було подано своїх заперечень на позову заяву відповідно до ст.ст. 29, 59 ГПК України незважаючи на те, що ухвала суду від 26.11.2014р. про призначення справи до розгляду надіслана і вручена відповідачу своєчасно (а.с. 1, 2).

Відповідно до ст.ст. 33, 43 ГПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія, прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення, як такого, що прийнято відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати по апеляційній скарзі, в порядку ст.49 ГПК України, слід покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 15.12.2014р. у справі №914/4143/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Трускавецьінвест" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складений 17.02.2015р.

Головуючий суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.

суддя Данко Л.С.