ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р.Справа № 922/199/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховою А.В.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА СТРАХУВАННЯ", м. Київ
до Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 41 304,26 грн.
за участю представників сторін:

представник позивача - не з'явився;

представник відповідача - Вальцен В.С., довіреність № 1.0. від 02.01.2015р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА СТРАХУВАННЯ", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо", в якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача, в порядку регресу матеріальні збитки останнього в розмірі 41 304,26 грн. та суму понесених втрат на оплату судового збору у розмірі 1 827,00 грн.

Ухвалою господарського суду від 12.01.2015 р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.01.2015 р. об 11:45 год.

Ухвалою господарського суду від 27.01.2015р. розгляд справи було відкладено на 12.02.2015р. у зв'язку з неявкою представника позивача.

У судове засідання 12.02.2015р. позивач не з'явився, представник позивача звернувся до суду з клопотанням вих. №ЛВ6336 від 06.02.2015 р. (вх. №4860 від 09.02.2015 р.) про розгляд справи без участі представника позивача за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.

Разом з цим представник позивача надав супровідним листом (вх. №4859) документи для долучення до матеріалів справи, які досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У призначеному 12.02.2015р. судовому засіданні представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалами господарського суду Харківської області від 12.01.2015р. та від 27.01.2015р. сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне:

05 лютого 2013 року між Акціонерним товариством "СК "АХА Страхування" (страховик, Приватне акціонерне товариство "СК "АХА Страхування", копія статуту у новій редакції, а.с. 12-17, копія свідоцтва а.с. 20) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (Страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №PL27476Га/13скв (Договір), згідно якого страхувальник взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "Volkswagen", д/н АА4230КК, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2014 року в м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Volkswagen", д/н АА4230КК, яким керував Постой Владислав Валерійович та трамвая д/н 425, що належить Комунальному підприємству "Жовтневе трамвайне депо", яким керувала Максимовська Наталія Анатоліївна.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований Позивачем автомобіль марки "Volkswagen", д/н АА4230КК, який належить ТОВ "Порше Лізинг України" на праві приватної власності.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.06.2014р. у справі №641/5757/14-п Максимовську Наталію Анатоліївну визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Згідно з умовами договору, на підставі страхового акту №1.001.14.09131/VESKO17707 від 16.06.2014р. та зібраних документів було розраховано та виплачено Страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 41304,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 114 520 від 17.06.2014р.

Відповідно до умов Договору страхування Позивач відшкодував ТОВ "Порше Лізинг Україна" витрати на ремонт автомобіля в сумі 41 304,26 грн., яке було сплачено позивачем на рахунок ТОВ "Автомобільний дом "Соллі-Плюс".

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що оскільки винна у вчиненні ДТП Максимовська Н.А. перебувала з КП «Жовтневе трамвайне депо» у трудових відносинах, та під час ДТП виконувала трудові обов'язки, Відповідач зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану своїм працівником у розмірі 41 304,26 грн.

Як слідує з позовної заяви, відповідачу було направлено претензію вих. №ЛВ5223 від 17.11.2014р. (а.с. 62) з проханням виплатити страхове відшкодування на користь позивача, але на даний час страхове відшкодування на користь позивача відповідачем не сплачено.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Положення статті 22 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Також, статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем на виконання зобов'язань за Договором добровільного страхування наземного транспорту №PL27476Га/13скв від 05.02.2013р. відшкодовано на користь страхувальника 41 304,26 грн.

Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 р. № 6 визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, вина особи, яка керувала трамваєм д/н 425 встановлена у судовому порядку Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.06.2014р. у справі №641/5757/14-п, якою Максимовську Наталію Анатоліївну визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до частини 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Перебування Максимовської Наталії Анатоліївни у трудових відносинах з Комунальним підприємством "Жовтневе трамвайне депо" не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (абзац 16 статті 9 Закону України „Про страхування").

Абзацем 18 статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В статті 1191 Цивільного кодексу України зазначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Суд не погоджується з доводами представника Відповідача, викладеними в відзиві на позовну заяву, про те, що в Звіті №09/06/14 про оцінку колісного транспортного засобу не приймається рік випуску транспортного засобу "Volkswagen", д/н АА4230КК, що призводить до того, що коефіцієнт фізичного зносу оцінювачем приймається рівним 0, також неправомірно оцінювачем приймається величина коригування вартості транспортного засобу відповідно до комплектності, дана величина також приймається рівною 0, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 23 серпня 2011 року у справі № 42/92.

При цьому визначаючи розмір заподіяння шкоди при страхування наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової товарознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутнє клопотання представника Відповідача щодо призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України та приймаючи до уваги те, що винна у вчиненні ДТП Максимовська Н.А. перебувала з КП «Жовтневе трамвайне депо» у трудових відносинах, та під час ДТП виконувала трудові обов'язки, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 22, 993, 1187, 1188, 1191 Цивільного кодексу України, статтею 228 Господарського кодексу України, статями 1, 4, 12, 32, 33, 35, 43, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Жовтневе трамвайне депо" (61157, місто Харків, вул. Жовтневої революції, буд. 199 А, ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) в порядку регресу матеріальні збитки в сумі 41 304 (сорок одна тисяча триста чотири) грн. 26 коп. та судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.02.2015 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа № 922/199/15