Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

" 12 " лютого 2015 року Справа №927/1944/14

За ПОЗОВОМ: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1

До ВІДПОВІДАЧА: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг"

вул. Шейгусівська, 1-а, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592

Про стягнення 160929,60 грн.

Суддя І.В. Кушнір

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від Позивача: ОСОБА_2 - представник, довіреність № б/н від 27.01.2015.

Від Відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" про стягнення 334671,86 грн., в тому числі 122936,00 грн. основного боргу, 185633,36 грн. пені та 26102,50 грн. інфляційних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем договору надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні №03-03-13 від 19.03.2013.

У судовому засіданні 29.01.2015 представником Позивача, в межах повноважень, визначених довіреністю, подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої Позивач просить стягнути з Відповідача 160929,60 грн., в тому числі 122936,00 грн. основного боргу, 7419,94 грн. пені та 30573,66 грн. інфляційних.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови отримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається із вказаної вище заяви, Позивачем фактично зменшено позовні вимоги в частині стягнення пені та збільшено позовні вимоги в частині стягнення інфляційних. При цьому, ціна позову фактично зменшилась.

Враховуючи, що як збільшення, так і зменшення позовних вимог є правом Позивача, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, ці дії не суперечать законодавству та не порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, та враховуючи, що ціна позову фактично зменшилась, ухвалою суду від 29.01.2015 прийнята вищевказана заява представника Позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Таким чином, сума позовних вимог з урахуванням зазначеної заяви складала 160929,60 грн., в тому числі 122936,00 грн. основного боргу, 7419,94 грн. пені та 30573,66грн. інфляційних

До початку судового засідання 12.02.2015 представником Позивача, в межах повноважень, визначених довіреністю, подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої Позивач просить стягнути з Відповідача 162803,04 грн., в тому числі 122936,00 грн. основного боргу, 9293,38 грн. пені та 30573,66 грн. інфляційних.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови отримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як вбачається із вказаної вище заяви, Позивачем фактично збільшено позовні вимоги в частині стягнення пені порівняно із заявою про зменшення позовних вимог, що була подана представником Позивача до початку судового засідання 29.01.2015 та прийнята ухвалою суду від 29.01.2015.

Враховуючи, що збільшення позовних вимог є правом Позивача, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, сума позовних вимог з урахуванням збільшення їх розміру оплачена судовим збором, на підтвердження надіслання вищевказаної заяви Відповідачу представником Позивача надано фіскальний чек та опис вкладення до цінного листа від 04.02.2015, суд приймає вищезазначену заяву представника Позивача про зменшення розміру позовних вимог як заяву про збільшення розміру позовних вимог.

В зв'язку із прийняттям судом вищевказаних заяв представника Позивача має місце нова ціна позову - 162803,04 грн.

У судовому засіданні 12.02.2015 представник Позивача підтримав позовні вимоги щодо стягнення 122936,00 грн. основного боргу, 9293,38 грн. пені та 30573,66 грн. інфляційних в повному обсязі.

Відповідач явки повноважного представника у судові засідання 15.01.2015, 29.01.2015 та 12.02.2015 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (ухвал суду від 26.12.2014, 15.01.2015, 29.01.2015), наявні в матеріалах справи.

29.01.2015, фактично після проведення судового засідання, що підтверджується відміткою працівника загального відділу (канцелярії) суду про отримання поштової кореспонденції, до суду надійшло клопотання представника Відповідача про долучення до матеріалів справи документів, витребуваних ухвалою суду від 15.01.2015, в тому числі й відзиву на позовну заяву. Суд долучив дані документи до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву Відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі та заперечує проти задоволення позову, оскільки, як він вважає, розмір штрафних санкцій розраховано невірно.

Щодо невірного нарахування пені Відповідач посилається на норми Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.2 ст.343 Господарського кодексу України, якими передбачено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, а також на ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України, якою визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, Відповідачем зазначено, що при розрахунку інфляційних нарахувань на суму боргу допущено арифметичну помилку.

При цьому, Відповідачем до відзиву доданий власний розрахунок пені та штрафних санкцій, а саме: пені у розмірі 9423,97 грн. за період з 26.12.2013 по 25.06.2014 та інфляційних в сумі 26062,43 грн.

Враховуючи, що Відповідач не скористався своїм правом брати участь у судових засіданнях, надав відзив на позов, ніяких заяв та клопотань Відповідачем з приводу участі його представника чи поважності причини неявки суду не надано, суд приходить висновку про розгляд справи за наявними матеріалами та без участі представника Відповідача.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представника Позивача, суд,

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 зареєстрований як Фізична особа - підприємець 14.05.1997, дата та номер запису в ЄДР 24.12.2005, 0000483.

Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 26.01.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (Відповідач) зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

19.03.2013 між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (Відповідач) укладено договір №03-03-13 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні (далі - Договір).

Згідно з п.1.1., п.1.2. Договору Замовник (Відповідач) доручає, а Перевізник (Позивач) приймає на себе зобов'язання надати відповідно до умов даного Договору послуги по перевезенню наступних типів вантажів Замовника: сільськогосподарська техніка автомобільним транспортом Перевізника. Замовник зобов'язується прийняти надані послуги по перевезенню та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим Договором.

Відповідно до п.1.3. Договору дані, необхідні для надання послуг, вказуються у Заявках на перевезення вантажу (надалі-Заявка), що є невід'ємними частинами даного Договору. Погоджені Сторонами Заявки регулюють взаємовідносини Сторін щодо кожного окремого перевезення (форма Заявки наведена в Додатку №1 до даного Договору).

Згідно з п.2.1. Договору Перевізник забезпечує виконання послуг по перевезенню, передбачених цим Договором, у термін, погоджений у відповідній Заявці на перевезення вантажу.

За умовами п.2.2., п.2.3., п.2.4., п.2.6., п.2.12. Договору назва та об'єм вантажу, а також дата та детальний маршрут перевезення по кожному окремому перевезенню визначаються відповідними Заявками. Заявка подається Замовником Перевізнику шляхом наручної передачі, поштовою відправкою, засобами факсимільного зв'язку чи електронної пошти до дати перевезення, але не пізніше, ніж за 24 (двадцять чотири) години до дати завантаження автотранспортних засобів Перевізника вантажем Замовника. Заявка має бути заповнена повністю, з підписом уповноваженої особи Замовника та печаткою Замовника. Перевізник підтверджує прийняття Заявки до виконання шляхом проставляння підпису уповноваженої особи Перевізника і печатки Перевізника. Надалі прийнята Заявка відправляється засобами факсимільного зв'язку чи електронної пошти на адресу Замовника не пізніше, ніж через 5 (п'ять) годин з моменту отримання Заявки. В разі відсутності у визначений вище термін повідомлення про прийняття Перевізником або повідомлення про неможливість виконання Заявки, Заявка вважається прийнятою Перевізником. Терміни виконання робіт, що зазначені в Заявці, можуть бути зміненими лише за взаємною згодою Сторін шляхом відміни даної Заявки згідно п.2.7. Договору та подачі нової Заявки згідно умов даного Договору.

Відповідно до п.п.3.1.-3.4. Договору тарифи на транспортні послуги визначаються Додатком №2 до даного Договору та можуть бути змінені лише в разі підписання додаткової угоди до цього Договору згідно п.5.2.5. Об'єм перевезень та загальна вартість послуг за Договором визначається у Заявці і сплачується Замовником Перевізнику шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника, зазначений в даному Договорі. Загальна вартість послуг по перевезенню вантажів, фактично виконаних Перевізником за цим Договором, по кожній окремій Заявці фіксується Сторонами в Акті приймання-передачі наданих послуг. Ціна Договору складається з вартості послуг, вказаних в усіх Заявках/Актах приймання-передачі наданих послуг.

Пунктом 3.5. Договору Сторони визначили, що розрахунок Замовником Перевізнику здійснюється Замовником по факту за надані послуги на підставі Актів приймання-передачі наданих послуг по договору на виконання транспортних перевезень, підписаних уповноваженими представниками Сторін, протягом 10 (десяти) банківських днів з дня їх підписання.

Згідно з п.4.1., п.4.4., п.4.6. Договору прийомка-передача виконаних робіт здійснюється шляхом підписання сторонами Акту приймання-передачі наданих послуг, що надається Перевізником Замовнику після проведення звірки обсягу наданих послуг уповноваженими представниками Сторін. Акт приймання-передачі наданих послуг є невід'ємною частиною даного Договору та готується згідно форми, що наведена в Додатку №3 до даного Договору. Замовник зобов'язаний підписати Акт приймання-передачі наданих послуг 3 (трьох) робочих днів з моменту передачі його Перевізником або в цей же строк направити Перевізнику мотивовану відмову від підписання Акту.

За умовами до п.5.1.3., п.5.3.10. Договору Перевізник зобов'язаний забезпечити виконання транспортних послуг технічно справною, обладнаною відповідно до вимог законодавства автотранспортною технікою, а Замовник - вчасно оплатити вартість виконаних робіт відповідно до умов даного Договору.

Відповідно до п.9.1., п. 9.2. Договору він вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2013р., а в частині розрахунків - до повного проведення розрахунків. Якщо за 10 робочих днів до закінчення строку чинності Договору жодна із Сторін не виявила бажання його розірвати та між сторонами немає позовної діяльності, то Договір може бути подовжений додатковою угодою до цього Договору.

На виконання умов Договору Позивачем протягом 2013 року були надані Відповідачу послуги по перевезенню сільськогосподарської техніки, однак Відповідач розрахунок за надані послуги здійснив частково.

В матеріалах справи містяться копії товарно-транспортних накладних, а також підписаних між сторонами та скріплених печатками сторін актів приймання-передачі наданих послуг по Договору №03-03-13 від 19.03.2013 року на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні на загальну суму 126408,00 грн., а саме:

- акт №97 від 03.11.2013 на суму 7567,00 грн.;

- акт №101 від 05.11.2013 на суму 7567,00 грн.;

- акт №106 від 09.11.2013 на суму 12098,00 грн.;

- акт №108 від 15.11.2013 на суму 13248,00 грн.;

- акт №109 від 17.11.2013 на суму 11109,00 грн.;

- акт №110 від 19.11.2013 на суму 12558,00 грн.;

- акт №113 від 23.11.2013 на суму 12236,00 грн.;

- акт №117 від 05.12.2013 на суму 13386,00 грн.;

- акт №119 від 08.12.2013 на суму 24334,00 грн.;

- акт №120 від 10.12.2013 на суму 12305,00 грн.

Як вбачається з розрахунку суми боргу, заборгованість за актом №97 приймання-передачі наданих послуг по Договору №03-03-13 від 19.03.2013 року на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 03.11.2013 становить 4095,00 грн.

Представником Позивача у письмовому поясненні зазначено, що 25.03.2014 Відповідачем платіжним дорученням №801 від 25.03.2014 було сплачено 50000,00 грн., з яких 3472,00 грн. Позивачем було зараховано в погашення заборгованості за актом №97 приймання-передачі наданих послуг по Договору №03-03-13 від 19.03.2013 року на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 03.11.2013.

Як вбачається з акту звірки взаємних розрахунків станом за період з 01.12.2013-16.12.2014, підписаним між сторонами та скріпленим печатками сторін, станом на 16.12.2014 заборгованість Відповідача за договором №03-03-13 від 19.03.2013 становить 122936,00 грн.

Копія вищевказаного акту наявна в матеріалах справи.

Наявність суми перехідного залишку, зазначеної в наданому Позивачем розрахунку суми боргу за договором №03-03-13 від 19.03.2013, представник Позивача пояснив тим, що до укладення договору №03-03-13 від 19.03.2013 між сторонами існували правовідносини за іншим договором.

В матеріалах справи міститься копія претензії Позивача Відповідачу від 15.12.2014 на суму 122936,00 грн.

Відповідач відповіді на вищевказану вимогу не надав, суму заборгованості не сплатив.

З урахуванням викладеного, Позивач просить стягнути з Відповідача 122936,00 грн. основного боргу.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України:

"1. Перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

2. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них."

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України:

"1. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

2. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

3. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

4. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу."

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України

"Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)."

Як передбачено ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України (далі ГКУ):

"Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином."

Згідно зі ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.4 ст.631 Цивільного кодексу України:

"Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору."

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення 122936,00 грн. основного боргу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За умовами ч.2 ст.193 ГКУ:

"Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором."

Згідно з ч.1 ст.216 ГКУ:

"Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.217 ГКУ:

"Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції."

Згідно з ч.1 ст.218 ГКУ:

"Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. "

Відповідно до ч.1 ст.230 ГКУ:

"Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання."

Згідно з п.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як передбачено в п.6.3.1. Договору у разі прострочення платежу, терміни якого обумовлені п.3.5. розділу 3, Замовник сплачує Перевізнику суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка розраховується на підставі офіційного індексу інфляції, та пеню в розмірі 1 (один) % від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу.

У позовній заяві, з урахуванням п.6.3.1. Договору, Позивач просив стягнути з Відповідача 185633,36 грн. пені у розмірі 1 (один) % від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу, нарахованої на суму 122936,00 грн. за період з 25.12.2013 по 24.05.2014.

У заяві про зменшення позовних вимог, наданій представником Позивача у судовому засіданні 29.01.2015, останній просив стягнути з Відповідача 7419,94 грн. пені за період з 25.12.2013 по 24.05.2014.

Як вбачається із заяви представника Позивача про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду до початку судового засідання 12.02.2015 та прийнята судом як заява про збільшення позовних вимог, остаточно Позивач просить стягнути з Відповідача 9293,38грн. пені за період з 16.11.2013 по 25.06.2014 згідно наведеного розрахунку.

При цьому, розмір пені Позивачем обрахований окремо по кожному з актів приймання-передачі наданих послуг по Договору №03-03-13 від 19.03.2013 року на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та положень ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно з п.1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За результатами здійсненої судом перевірки нарахування Позивачем заявленої до стягнення суми пені встановлено таке.

При нарахуванні пені на суму заборгованості за актом №97 приймання-передачі наданих послуг по Договору №03-03-13 від 19.03.2013 року на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 03.11.2013 Позивачем, з урахуванням часткової сплати суми боргу, нарахована пеня на суму 7567,00 грн. за період з 16.11.2013 по 25.03.2014 та на суму 4095,00 грн. за період з 26.03.2014 по 16.05.2014.

При цьому, Позивачем допущена арифметична помилка при додаванні сум пені, нарахованих за окремі періоди. Фактично при додаванні (350,36+29,17+68,21) сума пені складає 447,74 грн., а не 477,74 грн., як вказано в розрахунку.

Разом з тим, при нарахуванні пені на суму заборгованості за актом №97 приймання-передачі наданих послуг по Договору №03-03-13 від 19.03.2013 року на надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 03.11.2013, Позивачем включено день часткової сплати заборгованості (25.03.2014) в період часу (з 16.11.2013 по 25.03.2014), за який здійснюється стягнення пені, нарахованої на суму 7567,00 грн.

Відповідно до п.1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 9262,15 грн.

В стягненні решти пені має бути відмовлено.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У позовній заяві Позивач просив стягнути з Відповідача 26102,50 грн. інфляційних за період з 25.12.2013 по 23.12.2014.

При цьому, відповідно до вказаного сукупного індексу інфляції за вищевказаний період, Позивачем фактично було здійснено нарахування інфляційних на суму 122936,00 грн. за період з січня 2014 року по листопад 2014 року включно.

Як вбачається із заяви про зменшення позовних вимог, наданої представником Позивача у судовому засіданні 29.01.2015, Позивачем було фактично збільшено позовні вимоги в частині стягнення інфляційних, а саме: останній просить стягнути з Відповідача 30573,66 грн. інфляційних за період з січня 2014 року по грудень 2014 року включно.

Дану суму інфляційних 30573,66 грн. за період з січня 2014 року по грудень 2014 року включно Позивач просить стягнути і в заяві про зменшення позовних вимог, що надійшла до суду до початку судового засідання 12.02.2015 та прийнята судом як заява про збільшення позовних вимог.

Розрахунок суми інфляційних наведений Позивачем у вищевказаних заявах.

За результатами здійсненої судом перевірки нарахування Позивачем заявленої до стягнення суми інфляційних встановлено, що розмір інфляційних, нарахований на суму 122936,00 грн. за період з січня 2014 року по грудень 2014 року включно, фактично складає 30573,66 грн., тобто розрахунок Позивача є правильним.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з Відповідача підлягає стягненню 30573,66 грн. інфляційних за період з січня 2014 року по грудень 2014 року включно.

Враховуючи зазначене, посилання Відповідача у відзиві на те, що при розрахунку інфляційних нарахувань на суму боргу Позивачем допущено арифметичну помилку, судом не приймаються.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів своєчасної оплати за надані послуги перевезення згідно договору, як і доказів, які б спростовували вищевикладені обставини, не надав.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення 122936,00 грн. основного боргу, 9262,15 грн. пені та 30573,66 грн. інфляційних.

В решті позову має бути відмовлено з підстав, зазначених вище.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України:

"Судовий збір покладається:

· у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

· у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору."

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" (із змінами):

"Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має виходити, зокрема, з такого.

4.1. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача. Такі правила розподілу судового збору застосовуються у спорах як майнового, так і немайнового характеру.

Правило статті 49 ГПК України щодо розподілу сум судового збору у справах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, пропорційно розміру задоволених позовних вимог застосовується також і у випадках, коли судовий збір сплачено за мінімальною (визначеною Законом) ставкою."

З урахуванням викладеного, враховуючи часткове задоволення позову, з Відповідача підлягає стягненню 3255 грн. 44 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 75, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" юридична адреса: вул. Шейгусівська, 1-А, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592, ідентифікаційний код 36279482) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 122936 грн. 00 коп. основного боргу, 9262 грн. 15 коп. пені, 30573 грн. 66 коп. інфляційних та 3255 грн. 44коп. на відшкодування судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В стягненні 31 грн. 23 коп. пені відмовити.

Повне рішення складено 13 лютого 2015 року.

Суддя І.В. Кушнір