КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" лютого 2015 р. Справа№ 927/1700/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання Анісімовій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу № 231 від 17.12.2014 року Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» на рішення господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року

у справі № 927/1700/14 (суддя - Скорик Н.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк»

до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат»

про стягнення 1 300 013, 71 грн

за участю представників сторін:

від позивача - Cоколовська К. В., представник за довіреністю № 01/20-11 від 02.02.2015 року;

від відповідача - не з'явились;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» (позивач у справі) звернулося до господарського суду Чернігівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» (відповідач у справі) про стягнення 1 300 013, 71 грн (а. с. 2-30).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем строків погашення кредиту, які визначені умовами кредитного договору № 503 від 30.04.2013 року, а тому на підставі п. п. 6.1.1., 6.2 договору, ст. ст. 530, 629, 1050, 1054 ЦК України просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» 1 254 500, 00 грн суму боргу за кредитом, 44 038,39 грн суму боргу по відсоткам за користування кредитними коштами, 1 045, 21 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та 430, 11 грн пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» 1 254 500, 00 грн заборгованості за кредитом, 44 038, 39 грн заборгованості за відсотками, 1 045, 21 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту та 430, 11 грн пені за несвоєчасне погашення відсотків. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» в доход державного бюджету 26 000, 27 грн судового збору (а. с. 44-48).

Місцевий господарський суд, посилаючись на приписи ст. ст. 526, 530, 549, 610, 611, 629, 1054 Цивільного кодексу України та встановлення факту порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором №503 від 30.04.2013 року щодо своєчасного повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, визнав позовні вимоги позивача правомірними.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач, Публічне акціонерне товариство «Чернігівський м'ясокомбінат», 18.12.2014 року подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року у справі № 927/1700/14 скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволені позовних вимог у повному обсязі (а. с. 53-55).

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що, на думку відповідача, обставини, які згідно п. 3.6.2. договору дають право банку на дострокове стягнення всієї суми кредиту та відсотків за користування кредитом не настали, а тому стягнення з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» цих коштів є безпідставним та неправомірним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 року апеляційну скаргу № 231 від 17.12.2014 року Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» на рішення господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року у справі №927/1700/14 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 09.02.2015 року (а. с. 51-52).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 року розгляд справи було відкладено на 23.02.2015 року у зв'язку з неявкою у судове засідання представників відповідача та, враховуючи подане ним клопотання б/н від 09.02.2015 року (вх. № 09-11/2021/15) про відкладення розгляду справи.

Через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» надійшов відзив № 03/12-386 від 10.02.2015 року на апеляційну скаргу, який апеляційним судом долучений до матеріалів справи.

У судове засідання 23.02.2015 року представник відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 23.02.2015 року заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року законним та таким, що відповідає дійсним обставинам справи, а тому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

30.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Демарк» (банк за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством «Чернігівський м'ясокомбінат» (позичальник за договором, відповідач у справі) укладено кредитний договір №503, відповідно до п. 3.1. якого (в редакції договору № 2 від 27.12.2013 року про внесення змін до кредитного договору ), банк відкриває позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом заборгованості 1 700 000, 00 грн, строком по 30 квітня 2015 року та графіком зниження ліміту кредитування, визначеного додатком № 3 який є невід'ємною частиною договору.

Кредит надається позичальнику, згідно п. 3.2. договору, для забезпечення витрат поточної діяльності.

Відповідно до п. 3.3.1. кредитного договору від 30.04.2013 року, кредит надається у безготівковій формі на підставі листів (реєстрів) позичальника та документів (договір, контракт, вантажно-митна декларація, інвойс, рахунки, накладні, акти виконаних робіт, тощо) та їх належним чином завірених копій, що є підставою для здійснення таких платежів. Платежі за кредитом здійснюються в гривні відповідно до умов укладених договорів шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Як передбачено п. 3.4.1., в редакції договору №2 від 27.12.2013 року про внесення змін до кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати кредит у строки, що визначені додатком №3, який є невід'ємною частиною цього договору, з кінцевим строком погашення визначеного п. 3.1. договору. Погашення здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний в п. 3.8. договору. Строки, передбачені цим договором, є обов'язковими для позичальника.

Наявними в матеріалах справи виписками з особового рахунку відповідача підтверджується належне виконання банком свого зобов'язання по договору, зокрема, позивачем надано відповідачу кредитні кошти 22 траншами на загальну суму 2 111 550, 00 грн.

Відповідач частково сплатив основну заборгованість за кредитним договором на загальну суму 857 070, 00 грн, що підтверджується виписками банку.

Таким чином, з урахуванням проведених Приватним акціонерним товариством «Чернігівський м'ясокомбінат» оплат, сума несплаченого кредиту становить 1 254 500, 00 грн, з яких 54 500, 00 грн - прострочений платіж за кредитом станом на 30.09.2014 рік.

Згідно п. 6.1.1. кредитного договору, якщо позичальник не сплатив банку у строк платежі по погашенню кредиту, будь яку суму належну до сплати, така подія повинна тлумачитись сторонами як невиконання зобов'язань за договором.

Пунктом 6.2. договору передбачено, якщо виникла і триває подія невиконання зобов'язань, то у банка виникає право дострокового розірвання договору та/або дострокового задоволення вимог, що випливають з цього договору.

Публічне акціонерне товариство «Чернігівський м'ясокомбінат» не надав доказів, що підтверджували б своєчасну та повну сплату ним чергових платежів по кредиту, зокрема, платежу за вересень 2014 року, а відтак банк згідно п. 6.1.1., 6.2. кредитного договору отримав право на дострокове задоволення вимог, що випливають з договору, а саме на дострокове повернення наданого кредиту.

Заперечення відповідача з посиланням на п.3.6.2. кредитного договору щодо безпідставності дострокового стягнення з нього без розірвання договору всієї суми заборгованості по кредиту апеляційний господарський суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

Частинами 1, 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» при розгляді вимог про дострокове повернення кредиту в зв'язку з простроченням виконання боржником свого зобов'язання за кредитним договором слід виходити з того,що у силу положень частини другої статті 1054 ЦК України до кредитних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 1050 зазначеного Кодексу, якою встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України. У такому випадку дострокове повернення кредиту не має ознак одностороннього припинення договірних зобов'язань та є належним способом захисту порушеного права.

В силу вимог частин 1, 2 статті 193 ГК України, ст. ст. 526, 257, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи доведеність позивачем прострочення відповідачем оплати чергової частини кредиту, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок господарського суду Чернігівської області про стягнення з ПАТ «Чернігівський м'ясокомбінат» заборгованості в розмірі 1 254 500, 00 грн.

Статтею 1056-1 ЦК України унормовано, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно з п. 3.5.1. договору в редакції договору № 3 від 29.04.2014 року про внесення змін до кредитного договору, позичальник зобов'язаний за користування кредитом сплачувати банку відсотки в розмірі 21, 5 % річних. Такі відсотки перераховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування відсотків на основі банківського року (360 днів у році) і підлягають сплаті в строк по останній робочий день звітного місяця. У випадку несплати процентів, сума боргу за відсотками відноситься на рахунок несплачених в строк відсотків. Відсотки, нараховані в кінцевий рахунок підлягають сплаті одночасно з поверненням кредиту.

У разі порушення графіку зниження ліміту кредитування зазначеного в додатку 3, який є невід'ємною частиною цього договору, банк переносить залишок не погашеної в строк заборгованості за кредитом на рахунок прострочених кредитів, у цьому разі позичальник сплачує банку за простроченою заборгованістю за кредитом підвищену процентну ставку - 35% річних (п. 7.3. договору, в редакції додаткового договору № 2 від 27.12.2013 року).

Судова колегія вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 44 038, 39 грн заборгованості по сплаті відсотків, які нараховані у відповідності до умов договору, є правомірними, документально підтвердженими, відповідачем належним чином не спростованими, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 1045,21 грн пені за несвоєчасне погашення чергової частини кредиту, нарахованої за період з 30.09.2014 року по 27.10.2014 року на суму боргу 54 500,00 грн та 430,11 грн пені за несвоєчасне погашення відсотків, нарахованої за період з 01.10.2014 року по 27.10.2014 року на суму боргу 23 257, 76 грн.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Господарським судом Чернігівської області встановлено, що відповідач у визначений договором строк свого обов'язку по сплаті чергового платежу по кредиту та відсотків за користування кредитними коштами не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, що відповідно є підставою для застосування встановленої законом відповідальності.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.4. договору сторони погодили, що у разі порушення строків погашення кредиту, банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки, включаючи день оплати. Пеня нараховується на суму прострочених платежів за кредитом із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості по дату здійснення платежу за кредитом у повному обсязі, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 7.5. договору у разі порушення строку сплати відсотків за кредитом банк має право стягнути з позичальника пеню за кожний день прострочки, включаючи день оплати. Пеня нараховується на суму несплачених своєчасно відсотків із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з дати виникнення простроченої заборгованості і по дату повного погашення заборгованості по відсотках, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня.

З урахуванням умов договору та вимог Цивільного кодексу України, колегія суддів вважає, що Публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» правомірно нарахувало на суму боргу зі сплати кредиту та відсотків за користування кредитними коштами пеню, а тому висновок місцевого господарського суду про її стягнення з відповідача є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року у справі №927/1700/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Чернігівський м'ясокомбінат» на рішення господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року у справі № 927/1700/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Чернігівської області від 02.12.2014 року у справі № 927/1700/14 залишити без змін.

3. Справу № 927/1700/14 повернути до господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий