ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа № 926/1859/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

Давид Л.Л.

Розглянувши апеляційну скаргу Генерального агентства по туризму в Чернівецькій області - ВАТ "Туристичний комплекс "Черемош", за № 450 від 31.12.2014 року

на ухвалу господарського суду Чернівецької області від 29.12.2014 року

у справі № 926/1859/14

за позовом: Генерального агентства по туризму в Чернівецькій області - ВАТ "Туристичний комплекс "Черемош", м. Чернівці

до відповідача: ПАТ "Комерційний Банк "Надра", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області, м. Чернівці

про визнання недійсними договорів іпотеки

За участю представників:

від позивача: Васильчук М.Н., Гужук А.І. - представники;

від інших учасників судового процесу: не з'явилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 926/1859/14 розподілено до розгляду судді - доповідачу Кордюк Г.Т. введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.02.15 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 19.02.15.

За клопотанням скаржника поданого до Львівського апеляційного господарського суду 19.02.15, проводиться технічний запис судового засідання за допомогою звукозаписувальної системи.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 29.12.14 у справі № 926/1859/14 (суддя Гурин М.О.) відмовлено в задоволенні клопотання про витребування доказів, відмовлено в задоволенні клопотання про здійснення розгляду справи колегіально, справу передано за територіальною підсудністю до Господарського суду м.Києва.

Приймаючи зазначену ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що укладаючи договори іпотеки кожна із сторін прийняла на себе певний обсяг прав та обов'язків, тобто цей договір є двостороннім, а отже, враховуючи зміст позовних вимог, приписи ст. 15 ГПК України та п. 20.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.11 №10, а також те що стороною до якої звернувся заявник є Публічне акціонерне товариство "Комерційний Банк "Надра", то вказаний спір має розглядатись за місцезнаходженням відповідача. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач знаходиться у м. Києві, місцевим господарським судом зроблено висновок, що справа 926/1859/14 має розглядатись господарським судом м. Києва до підсудності якого віднесено вирішення вказаного спору та справу належить передати за територіальною підсудністю.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу про передачу справи за територіальною підсудністю у даній справі скасувати, а справу передати Господарському суду Чернівецької області для розгляду.

При цьому, скаржник посилається на невідповідність висновків викладених в ухвалі суду обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права. Також, скаржник зазначає про те, що місцевим господарським судом не взято до уваги ту обставину, що в істотною умовою спірних договорів іпотеки є право постійного користування земельною ділянкою, яка є предметом іпотеки, а відтак, на думку апелянта, дана справа підлягає розгляду Господарським судом Чернівецької області за місцезнаходженням об'єкта земельних відносин, відповідно до правил виключної підсудності визначеними положеннями ст.16 ГПК України.

19 лютого 2015 року подано клопотання про долучення до справи доказів, в якому додатково зазначені обставини вкладені в апеляційній скарзі. Вказане клопотання та подані докази долучені до матеріалів справи.

16 лютого 2015 року на адресу Львівського апеляційного господарського суду надійшов відзив Регіонального відділення Фонду державного майна України по Чернівецькій області на апеляційну скаргу, в якому підтримано позицію викладену в апеляційній скарзі позивача, а також зазначено про розгляд справи без участі представника третьої особи.

17 лютого 2015 року до Львівського апеляційного господарського суду надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання зважаючи на наступне:

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що ухвалою суду від 06.02.15 участь представників сторін обов'язковою не визнавалась, беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду ухвали в апеляційному порядку та зважаючи на скорочений термін розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого суду, встановлений ст.102 ГПК України, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги.

Також, перед початком судового розгляду до Львівського апеляційного господарського суду скаржником подано заяву про відвід всьому складу судової колегії в порядку ст.20 ГПК України, яка розглянута судом в нарадчій кімнаті.

Після виходу з нарадчої кімнати, судом оголошено ухвалу про відмову у задоволенні заяви про відвід.

У судовому засіданні присутні представники навели свої доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального права зазначає, що у даному випадку апеляційна скарга підлягає задовленню, а ухвала Господарського суду Чернівецької області від 29.12.14 у даній справі скасуванню, зважаючи на наступне:

Відповідно до ст.ст. 13, 15 ГПК України підсудність справ визначається за предметними і територіальними ознаками. Виняток з цього правила становить виключна підсудність (ст. 16 ГПК).

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання недійсними договорів іпотеки. Передаючи справу за підсудністю за місцезнаходженням відповідача, місцевий господарський суд виходив з того, що за договором іпотеки кожна із сторін є зобов'язаною, а тому, як зазначено вище, відповідно до вимог ст.15 ГПК України, п.1.2 Постанови Пленуму ВГС україни № 11 від 29.05.13 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» та п.20.3 постанови Пленуму ВГС України №10 від 24.10.11 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» зазначена справа підсудна Господарському суду м.Києва.

Проте, з таким висновком місцевого господарського суду погодитися не можна, оскільки частиною 1 ст. 15 ГПК України унормовано, що справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що відповідно до п. 1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 15 ГПК, територіальна підсудність господарським судам справ у спорах про визнання договорів недійсними визначається за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Проте посилаючись на вказаний пункт, судом першої інстанції не враховано, що частина п.1.2., а саме : «Якщо зобов'язаною за договором є кожна сторона із сторін, справа розглядається господарським судом за місцем знаходження відповідача» виключено на підставі Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 13 від 17.12.13.

Згідно з п 20.3 Постанови Пленуму ВГС України №10 від 24.10.11 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»(із змінами) спори, пов'язані з укладанням, зміною умов, розірванням чи визнанням недійсними договорів, підлягають вирішенню господарським судом за місцем знаходження однієї з сторін, до якої звернувся заявник.

Проте, також зазначено, що у питаннях визначення підвідомчості і підсудності справ зі спорів про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними слід враховувати також викладене у пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" ( Підпункт 20.3 пункту 20 доповнено абзацом згідно з Постановою Вищого господарського суду N 6 від 10.07.14), тобто, з врахуванням наведеного вище.

Як вбачається з спірних договорів іпотеки, іпотекодавець - Генеральне агентства по туризму в Чернівецькій області - ВАТ "Туристичний комплекс "Черемош" (позивач у справі) з метою забезпечення виконання зобов'язання, що випливає з кредитного договору, передає в іпотеку предмет іпотеки (будівлі готельного комплексу). З наведеного вбачається, що зобов'язаною за договорами іпотеки стороною виступає саме іпотекодавець, який зобов'язаний за договором іпотеки передати майно.

А відтак, зважаючи на це, а також на норми ч.1 ст.15 ГПК України даний спір підсудний господарському суду за місцезнаходженням іпотекодавця (зобов'язаної сторони за договором).

Згідно вимог ст. 93 Цивільного кодексу України, місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців"… під місцезнаходженням юридичної особи розуміють адресу органу або особи, які відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені.

В абз. 2 п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Відтак, дійсним місцезнаходженням позивача необхідно вважати саме ту адресу, яка зазначена в його установчих документах та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оскільки такі відомості є обов'язковими для юридичної особи.

Як вбачається із спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців дійсним місцезнаходженням іпотекодавця - Генерального агентства по туризму в Чернівецькій області - ВАТ "Туристичний комплекс "Черемош" (позивача у даній справі) є Чернівецька область, місто Чернівці, Шевченківський район, вул. Комарова,13А

Враховуючи вищевикладене, а також те, що іпотекодавець (позивач) знаходиться у м.Чернівці, то справа №926/1859/14 має розглядатись Господарським судом Чернівецької області до підсудності якого віднесено вирішення вказаного спору.

Місцевим господарським судом не було враховано зазначені обставини, що призвело до невірних висновків та порушення норм процесуального права.

Разом з цим, судова колегія зазначає, що посилання скаржника, які містяться в апеляційній скарзі, стосовно виключної підсудності даного спору, відповідно до ст..16 ГПК України, не беруться апеляційним судом до уваги, оскільки даний спір не підпадає під ознаки справ виключної підсудності, зважаючи на те, що не є спором, що виник із земельних відносин, тобто суспільних відносин щодо володіння, користування і розпорядження землею, та не є спором про право власності на майно або про витребування майна із чужого незаконного володіння чи про усунення перешкод в користуванні майном, а є спором про визнання недійсним договорів іпотеки.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновок місцевого господарського суду про те, що справу № 926/1859/14 слід передати за встановленою підсудністю до Господарського суду м.Києва є помилковим.

Адже, відповідно до вимог ч.1 ст.15 ГПК України у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні господарських договорів, справи у спорах про визнання договорів недійсними розглядаються господарським судом за місцезнаходженням сторони, зобов'язаної за договором здійснити на користь другої сторони певні дії, такі як: передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо.

Згідно з ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст.104 ГПК підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи; місцевий суд визнав доведеними ті обставини, які фактично не доведені, та дійшов помилкового висновку про передачу справи за встановленою підсудністю до Господарського суду м.Києва. За таких обставин, судова колегія прийшла до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для розгляду по суті в Господарського суду Чернівецької області.

При зміні чи скасуванні ухвали суду першої інстанції, апеляційний господарський суд проводить новий розподіл судових витрат на підставі ст.49 ГПК України.

Відповідно до п.4.8. Постанови Пленумум ВГСУ №7 від 21.02.13 «Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції (до яких відноситься і оскаржувана ухвала у даній справі), то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Таким чином, розподіл судових витрат за результатами розгляду апеляційної скарги покладається на суд першої інстанції за наслідками вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 91, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Генерального агентства по туризму в Чернівецькій області - ВАТ "Туристичний комплекс "Черемош" задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 29.12.14 скасувати.

3. Матеріали справи № 926/1859/14 скерувати до Господарського суду Чернівецької області для розгляду по суті.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.02.15

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.