ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" лютого 2015 р.Справа № 924/1862/14

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" с. Громада Любарського району Житомирської області

до фермерського господарства "Лебідь" с. Велика Березна Полонського району Хмельницької області

за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ ДВС Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області, м. Полонне Хмельницької області

про стягнення 13342,99 грн., з яких: 11737,34 грн. - інфляційні втрати; 1605,65 грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 13342,99 грн., з яких: 11737,34 грн. - інфляційні втрати; 1605,65 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням господарського суду Хмельницької області по справі №924/656/14 від 08.07.2014р. присуджено стягнути із ФГ "Лебідь" на користь ТОВ "АФ "Відродження " 94595,00 грн. заборгованості.

Як встановлено судом при розгляді справи №924/656/14 на адресу відповідача позивачем було надіслано вимогу про виконання зобов'язання №40 від 02.04.2014р. з приводу поставки сої на суму залишку попередньої оплати в сумі 94595,00 грн., яка відповідачем виконана не була. Також 30.04.2014р. ТОВ "АФ "Відродження" надсилало на адресу відповідача вимогу повернути кошти попередньої оплати в термін до 10.05.2014р., проте відповідачем остання залишена без виконання.

Таким чином, позивач стверджує, що прострочення виконання грошового зобов'язання боржника рахується з 10.05.2014 року по 02.12.2014 року за 207 днів в сумі 94595,00 грн.

Зазначає, що відповідачем порушено строки виконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим позивач просить стягнути 11737,34 грн. інфляційних втрат та 1605,65 грн. 3% річних.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, просить суд відмовити у позові. Зазначає, що постанова ДВС про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2014р. на виконання наказу суду №924/656/14 була отримана представником ФГ "Лебідь" 29.10.2014р. та 30.10.2014р. відповідач добровільно перерахував відділу ДВС Полонського РУЮ 112942,72 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 30.10.14р. №107. При цьому, переплата складає 10301,97 грн. Таким чином, вказує, що відповідач добровільно та вчасно на виконання наказу суду №924/656/14 погасив кредитору заборгованість.

Також відповідач посилаючись на п. 2 ст. 530 ЦК України стверджує, що звернення позивача до суду із позовними вимогами про стягнення 13342,99 грн. є передчасним, оскільки відповідачу не направлялася вимога про добровільне виконання обов'язку щодо сплати 13342,99 грн.

Представник третьої особи у письмовому поясненні від 09.02.2015р. зазначає, що 03.11.2014р. на виконання платіжної вимоги №107 від 30.10.2014р. надійшли кошти з арештованого рахунку боржника ФГ „Лебідь" на депозитний рахунок державної виконавчої служби. Повідомляє, що 05.11.2014р. відділом ДВС було підготовлено та передано до казначейської служби платіжне доручення №1043 про перерахування грошових коштів в розмірі 102640,75 грн. на рахунок вказаний стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" зареєстроване як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 15.01.2015р.

Фермерське господарство "Лебідь" зареєстроване як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців з електронного ресурсу ДП „Інформаційно-ресурсний центр" від 30.01.2015р.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 08.07.2014р. по справі №924/656/14 встановлено, що 26.12.2013р. між ТОВ Агрофірма "Відродження" (покупець), та ФГ "Лебідь" (продавець) було укладено договір поставки №222, згідно з п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених даним договором, продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити сою (товар).

Відповідно до п. 4.4 договору за окремою домовленістю сторін в розрахунках може застосовуватись попередня оплата товару, у випадку попередньої оплати товару, продавець зобов'язаний здійснити поставку товару протягом двох робочих днів з моменту здійснення платежу покупцем.

Згідно з п. 4.5 договору у випадку порушення строку поставки більше ніж на один день, продавець зобов'язується негайно повернути усю суму попередньої оплати здійсненої покупцем.

Судом встановлено, що відповідачем було недопоставлено товар позивачу на суму 94595,00 грн., яка була перерахована останнім в якості передоплати.

ТОВ Агрофірма "Відродження" звернулося до ФГ "Лебідь" з вимогою (лист № 40 від 02.04.2014 р.) виконати зобов'язання по договору поставки №222 від 26.12.2013р. та поставити товар на суму 94595,00 грн. (попередньої оплати).

30.04.2014 р. ТОВ Агрофірма "Відродження" надіслало на адресу ФГ "Лебідь" вимогу №46 про виконання зобов'язання, в якій ТОВ Агрофірма "Відродження" вимагає в термін до 10.05.2014 р. повернути залишок суми попередньої оплати в розмірі 94595,00 грн., а також сплатити штраф в розмірі 4729,75 грн.

Враховуючи, що відповідач товар позивачу не поставив, попередню оплату не повернув, ТОВ "Агрофірма "Відродження" звернувся до суду із позовом про стягнення з ФГ "Лебідь" 94595,00 грн. суми попередньої оплати, на яку не поставлено товар, 4729,75 грн. штрафу та 54392,12 грн. завданих збитків.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 08.07.2014р. по справі №924/656/14 позов ТОВ "Агрофірма "Відродження" до ФГ "Лебідь" задоволено частково. Присуджено до стягнення з ФГ "Лебідь" на користь ТОВ "Агрофірма "Відродження" 94595,00 грн. (попередня оплата), 1891,90 грн. витрат по оплаті судового збору, 6153, 85 грн. витрат на послуги адвоката. В решті позову відмовлено.

24.07.2014р. на виконання зазначеного рішення видано судовий наказ №924/656/14, в якому зазначено, що рішення господарського суду від 08.07.2014р. набирає законної сили 24.07.2014р.

Дане рішення в апеляційному та касаційному порядку сторонами не оскаржувалось.

08.08.2014р. ТОВ "Агрофірма "Відродження" звернулося до відділу ДВС Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі наказу господарського суду Хмельницької області №924/656/14 від 24.07.2014р. У вказаній заяві позивачем зазначено рахунок, на який просив перерахувати присуджені до стягнення кошти.

29.09.2014р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Полонського районного управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду №924/656/14 від 24.07.2014р.

30.09.2014р. відділом ДВС Полонського районного управління юстиції (супровідний лист від 30.09.2014р. вих. №2842) фермерському господарству "Лебідь" було направлено для виконання постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 29.09.2014р., винесену на підставі наказу господарського суду №924/656/14 від 24.07.2014р. Як вбачається із даного супровідного листа, на останньому стоїть відмітка про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.10.2014р. представником ФГ "Лебідь" Лебеденко Г.Є. 29.10.2014р.

13.10.2014р. старшим державним виконавцем відділу ДВС Полонського районного управління юстиції винесено постанови про арешт коштів боржника в кількості 3-х штук, кожною з яких накладено арешт на кошти в сумі 112942,72 грн.

Як слідує із платіжної вимоги №107 від 30.10.2014р. відділом ДВС Полонського РУЮ 03.11.2014р. було стягнуто з ФГ "Лебідь" 112942,72 грн., про що свідчить печатка банку про проведення операції.

Платіжним дорученням №1043 від 05.11.2014р. відділом ДВС Полонського РУЮ перераховано на рахунок ТОВ "Агрофірма "Відродження" 102640,75 грн. в якості боргу ФГ "Лебідь".

Згідно банківських виписок, наявних в матеріалах справи, кошти на рахунок позивача надійшли 11.12.2014р. в сумі 50000,00 грн. та 17.12.2014р. - в сумі 52640,75 грн.

Відповідно до довідки позивача від 02.12.2014р. за вих. №116 залишок несплачених коштів ФГ "Лебідь" на користь ТОВ "Агрофірма "Відродження" згідно наказу господарського суду від 24.07.2014р. №924/656/14 становив: 94595,00 грн. - заборгованість, 1891,90 грн. - витрати по оплаті судового збору, 6153,85 грн. витрати на послуги адвоката.

Враховуючи що рішення суду від 08.07.2014р. відповідачем не виконувалося, позивач звернувся з позовом про стягнення з ФГ "Лебідь" 11737,34 грн. інфляційних втрат та 1605,65 грн. 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з 10.05.2014р. по 02.12.2014р.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності судом враховується таке.

Відповідно до ч. 2 п.1 ст.175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 5 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Хмельницької області від 08.07.2014р. по справі №924/656/14 стягнуто з ФГ "Лебідь" на користь ТОВ "Агрофірма "Відродження" 94595,00 грн. попередньої оплати.

Предметом розгляду даного спору є стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 94595,00 грн. (попередня оплата) за період з 10.05.2014р. по 02.12.2014р.

Таким чином, визначений позивачем період, за який здійснено нарахування на суму попередньої оплати на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України охоплює період часу до та після винесення рішення (набрання ним законної сили) про стягнення суми попередньої оплати.

Частиною 3 ст. 693 ЦК України передбачено, що на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

У п. 5.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Визначення грошового зобов'язання закріплено в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", приписами статті 1 якого унормовано, що грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Судом враховується позиція Вищого господарського суду України, викладена в інформаційному листі від 27.10.2014р. №01-06/1666/14 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", де визначено, що обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України, оскільки повернення суми попередньої оплати є поверненням суми авансу (а не грошовим зобов'язанням). На аванс можуть нараховуватися лише проценти, передбачені статтею 536 ЦК України (постанова від 16.09.2014 № 921/266/13-г/7).

Отже, як слідує із вищезазначеного, чинним законодавством не передбачено обов'язку боржника сплатити та відповідно право кредитора нараховувати інфляційні втрати та 3% річних на суму попередньої оплати.

Разом з тим, у п. 5.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" міститься вказівка про те, що господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Таким чином, після прийняття судового рішення про стягнення суми попередньої оплати обов'язок боржника про повернення попередньої оплати стає грошовим зобов'язанням, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 202-205 ГК України, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Як визначено абз. 2 п. 7.1. постанови Пленуму ВГС України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено п. 3.1. постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. вищевказаної постанови Пленуму ВГС України).

При визначенні періоду, за який здійснюється нарахування згідно ст. 625 ЦК України на суму заборгованості, стягнуту за рішенням суду враховується наступне.

Відповідно до абз. 4 п. 7.1. постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування та нарахування трьох процентів річних на заборгованість, яка стягнута за рішенням суду можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, із наказу господарського суду від 24.07.2014р. №924/656/14, рішення суду від 08.07.2014р., яким стягнуто з відповідача на користь позивача суму попередньої оплати, набрало чинності 24.07.2014р.

Порядок виплати державним виконавцем стягнутих в примусовому порядку грошових сум в межах виконавчого провадження визначений ст. 45 Закону України „Про виконавче провадження", пунктом 1 якої передбачено, що грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються державним виконавцем на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 3 ст. 45 вказаного Закону стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються державним виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем належні йому рахунки.

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону).

Пунктом 12.11. - 12.13., 12.15 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012р. №512/5 визначено, що при надходженні коштів на депозитний рахунок органу ДВС особа, відповідальна за ведення книги, повинна не пізніше наступного робочого дня повідомити начальника органу ДВС, від якого боржника чи стягувача надійшли кошти і в якій сумі. Начальник органу ДВС на виписці з рахунку Державної казначейської служби України або банку ставить напис "ознайомлений", підпис та дату ознайомлення. Після цього не пізніше наступного робочого дня особа, відповідальна за ведення книги, повідомляє державного виконавця про надходження депозитних сум. Державний виконавець на виписці Державної казначейської служби України або банку поряд із сумою, що надійшла на рахунок, ставить дату та підпис. У разі відсутності відомостей, яким чином проводити виплату коштів, державний виконавець повідомляє стягувача про наявність належних йому коштів та пропонує йому повідомити шляхи отримання ним коштів (через фінансові установи з обов'язковим зазначенням реквізитів для перерахування коштів або поштовим переказом із зазначенням повної адреси стягувача). Після цього не пізніше ніж протягом трьох робочих днів від дня ознайомлення з інформацією про надходження коштів державний виконавець у разі достатності суми для покриття всіх вимог стягувача та наявності відомостей від стягувача про шляхи отримання ним коштів готує одне розпорядження (у тому числі за зведеним виконавчим провадженням), яким визначає належність указаних коштів та спосіб перерахування стягувачу, яке затверджується начальником органу ДВС із зазначенням дати та скріплюється печаткою органу ДВС. Указане розпорядження готується в двох примірниках, оригінал видається особі, відповідальній за ведення книги обліку депозитних сум, копія залишається у виконавчому провадженні. Підготовка розрахункових документів про перерахування коштів здійснюється особою, відповідальною за ведення книги, не пізніше ніж протягом трьох робочих днів з дня отримання розпорядження державного виконавця.

Як вбачається із платіжної вимоги №107 від 30.10.2014р. відділом ДВС Полонського РУЮ в примусовому порядку 03.11.2014р. було стягнуто з ФГ "Лебідь" 112942,72 грн., про що свідчить печатка банку про проведення операції.

Платіжним дорученням №1043 від 05.11.2014р. відділом ДВС Полонського РУЮ перераховано на рахунок ТОВ "Агрофірма "Відродження" 102640,75 грн. в якості боргу ФГ "Лебідь".

Згідно банківських виписок, наявних в матеріалах справи, кошти на рахунок позивача надійшли 11.12.2014р. в сумі 50000,00 грн. та 17.12.2014р. - в сумі 52640,75 грн.

При цьому, судом береться до уваги п. 1.4. вказаної вище постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р., де визначено, що з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України „Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Як слідує із розрахунку позивача, останнім здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 10.05.2014р. (термін визначений у вимозі про повернення попередньої оплати) до 02.12.2014р. (день подання позову).

Однак, враховуючи положення постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р. в даному випадку правомірним є нарахування на підставі ст. 625 ЦК України за період з дня, наступного за днем набрання законної сили судовим рішенням про стягнення попередньої оплати до дня, що передує даті зарахування коштів на рахунок кредитора.

Тобто, правомірним буде нарахування на заборгованість згідно ст. 625 ЦК України за період з 25.07.2014р. по 02.12.2014р. (дата визначена позивачем, що передує даті зарахування коштів на його рахунок).

Судом після проведеного перерахунку встановлено, що інфляційні втрати із суми заборгованості 94595,00 грн. підлягають стягненню з відповідача за період з серпня 2014р. по листопад 2014р. та складають 7785,73 грн.

Також правомірним є стягнення з відповідача 3% річних із суми заборгованості 94595,00 грн. за період з 25.07.2014р. по 02.12.2014р. (131 день прострочення), що становить 1018,52 грн.

При цьому, суд констатує, що позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати та 3% річних за період з 10.05.2014р., тобто до набрання законної сили судовим рішенням про стягнення попередньої оплати. З огляду на зазначене, враховуючи що позивачем частково здійснено нарахування на суму попередньої оплати, яка не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, суд відмовляє в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 3951,61 грн. (11737,34 - 7785,73 = 3951,61) та в частині стягнення 3% річних в розмірі 587,13 грн. (1605,65 грн. - 1018,52 = 587,13).

З приводу твердження відповідача про те, що останній добровільно та вчасно на виконання наказу суду №924/656/14 погасив заборгованість перед позивачем 30.10.2014р. згідно платіжного доручення від 30.10.14р. №107, то судом звертається увага, що відповідно до п. 1.4. постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому, порушення строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання. Крім того, як вбачається із платіжної вимоги №107 від 30.10.2014р. відділом ДВС Полонського РУЮ 03.11.2014р. було в примусовому порядку стягнуто з ФГ "Лебідь" 112942,72 грн.

Також суд вважає необґрунтованою позицію відповідача про те, що даний позов є передчасним, оскільки позивач не звертався з вимогою про сплату суми, яка є предметом позову в порядку ст. 530 ЦК України, з огляду на те, що п. 1.8 постанови Пленуму ВГС України №14 від 17.12.2013р. передбачено, що попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обов'язковим. Отже, неподання позивачем (кредитором) доказів такого звернення не тягне за собою відмови в задоволенні відповідних позовних вимог.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 8804,25 грн., з яких: 7785,73 грн. - інфляційні втрати, 1018,52 грн. - 3 % річних.

В решті позову щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 3951,61 грн. та 3% річних в розмірі 587,13 грн. суд відмовляє.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 12, 32, 33, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" с. Громада Любарського району Житомирської області до фермерського господарства "Лебідь" с. Велика Березна Полонського району Хмельницької області, за участю третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - відділ ДВС Полонського районного управління юстиції у Хмельницькій області, м. Полонне Хмельницької області про стягнення 13342,99 грн., з яких: 11737,34 грн. - інфляційні втрати; 1605,65 грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з фермерського господарства "Лебідь" (Хмельницька область, Полонський район, с. Велика Березна, вул. Будьонного, 28, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Відродження" (Житомирська область, Любарський район, с. Громада, вул. Польова, 1, ) 7785,73 грн. (сім тисяч сімсот вісімдесят п'ять гривень 73 коп.) інфляційних втрат, 1018,52 грн. (одна тисяча вісімнадцять гривень 52 коп.) 3% річних, 1205,53 грн. (одна тисяча двісті п'ять гривень 53 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 24.02.2015 р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи,

2 - позивачу (13100, с. Громада, Любарського району, Житомирської області, вул. Польва 1) - простим;

3 - відповідачу (30530, с. Велика Березна Полонського району Хмельницької області, вул. Будьонного 28) - простим;

4 - відділ ДВС Полонського районного управління юстиції -Хмельницька область, м. Полонне, вул. Щорса, 6 - простим.