ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Справа № 914/2306/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2014 року

та на рішення господарського суду Львівської області від 20 серпня 2014 року

у справі № 914/2306/14

господарського суду Львівської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Львівобленерго"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про стягнення 4635,90 грн.

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 20 серпня 2014 року (суддя Щигельська О.І.) залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2014 року (судді Матущак О.І., Дубник О.П., Скрипчук О.С. ) позов задоволено повністю: стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) "Львівобленерго" 4635,90 грн. основного боргу та 1827,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись вищезазначеними рішенням та постановою Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду Львівської області від 20 серпня 2014 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2014 року скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між ПАТ "Львівобленерго" та підприємцем ОСОБА_4 укладено договір про постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі №65285 від 11 січня 2002 року.

Відповідно до п.7.5 зазначеного договору, його укладено на термін до 31 грудня 2002 року та вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку не буде заявлено однією зі сторін про відмову від цього договору або його перегляд.

Приймаючи оскаржувані процесуальні документи суди попередніх інстанцій зазначили, що на виконання вимог п.7.5 вказаного договору, ПАТ "Львівобленерго" у встановлений договором строк, надіслано на адресу позивача повідомлення №30-03157 від 20.11.2013р. про припинення терміну дії договору №65285 від 11.01.2002р., вказавши про необхідність укладення нового договору про постачання електричної енергії на 2014 рік згідно з вимогами Господарського кодексу України та Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996р. (надалі - ПКЕЕ), для чого підприємцю ОСОБА_4 необхідно звернутись до ПАТ "Львівобленерго" із відповідною заявою, до якої долучити документи визначені п.5.4 ПКЕЕ (у редакції постанови НКРЕ№105 від 04.02.2010р.). Також адресата повідомлено, що на підставі п.п.7 п.7.5. ПКЕЕ, у випадку неукладення договору на 2014 рік постачання електричної енергії з 02.01.2014р. буде припинено.

Судами також зазначено, що вони керувались ч.3 ст.35 ГПК України. Вищезазначені обставини щодо припинення договору встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 12.02.2014 р. у справі №5015/4956/12, яке постановою Львівського апеляційного господарського суду від 06.05.2014 р. залишено без змін. Крім цього, зазначеними судовими актами встановлено, що укладений між сторонами договір про постачання електричної енергії та надання доступу до місцевої електромережі №65285 від 11.01.2002 р. припинив свою дію у зв'язку із закінченням його строку.

Однак, на момент винесення постанови Львівським апеляційним судом у цій справі 08 листопада 2014 року постановою Вищого господарського суду України від 01 жовтня 2014 року зазначені судові акти скасовано, а справу передано на новий розгляд в суд першої інстанції.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги суди зазначили, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження оплати підприємцем ОСОБА_4 вартості недоврахованої електричної енергії.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновки судів попередніх інстанцій передвчасними з огляду на наступне.

Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції відповідачем подавались клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням останнього на лікарняному.

Так, в постанові Вищого господарського суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 5015/4956/12 зазначено, що "позивач з 02 лютого 2014 року внаслідок отриманої травми певний час знаходився на лікуванні та на даний час є інвалідом внаслідок травми хребта, отриманої під час активної боротьби з минулим режимом на Майдані Незалежності в м. Києві

Однак, судами були проігноровані клопотання про відкладення розгляду справи та справа розглянута за відсутності відповідача.

Суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги не з'ясували стан розрахунків між сторонами, оскільки Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звертаючись з касаційною скаргою надав належним чином засвідченні банком копії платіжних доручень, які свідчать про здійснення розрахунків відповідача перед позивачем за період з 15 січня 2010 року по 23 грудня 2014 року. Судам необхідно дослідити надані відповідачем платіжні документи та з'ясувати, за які саме послуги були здійсненні платежі та в якому розмірі та встановити чи позивачем прийнятті грошові кошти відповідача.

Метою касаційного перегляду справи є перевірка застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права. З урахуванням вищезазначеного, а також зважаючи на те, що касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази, а також враховуючи те, що прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства, вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду судам необхідно з'ясувати про як саме розрахунки свідчать надані відповідачем платіжні доручення за період з 15 січня 2010 року по 23 грудня 2014 року та встановити чи позивачем прийнятті грошові кошти відповідача.

Під час нового розгляду справи господарському суду слід прийняти до уваги викладене у цій постанові, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, прав і обов'язків сторін і в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством вирішити спір.

На підставі наведеного вище та керуючись ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-10, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити частково.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 06 листопада 2014 року та рішення господарського суду Львівської області від 20 серпня 2014 року скасувати.

3. Справу № 914/2306/14 передати на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді Н.І. Мележик

С. С. Самусенко