Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================
РІШЕННЯ

« 19» лютого 2015 року справа №927/84/15

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

АДРЕСА_2

Адреса: АДРЕСА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Шанхай",

пр-т Миру, 194, корп. 3, м. Чернігів, 14037

про стягнення 46314,16 грн.

Суддя Н.О. Скорик

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

Від позивача: ОСОБА_1 особисто

Від відповідача: Ребкало А.М. довіреність № б/н від 21.01.2015

СУТЬ СПОРУ:

Фізичною особою-підприємцем подано позов до товариства з обмеженою відповідальністю «Шанхай» про стягнення 40270,50 грн. авансового внеску в зв'язку з припиненням договору оренди нежитлового приміщення № 13 від 01.11.2013, 808,50 грн. річних та 5235,16 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не повернув позивачеві перераховані в якості авансу грошові кошти в сумі 40270,50 грн., чим порушив умови укладеного між сторонами договору оренди нежитлового приміщення № 13 від 01.11.2013 та додаткової угоди №1 від 01.11.2013 до договору, якою визначено, що орендодавець гарантує орендарю повернення авансового внеску внесений за орендоване приміщення зменшений на п'ять відсотків.

Відповідач відзивом на позов проти позову заперечив, посилаючись на те, що договір оренди в установленому законом порядку не розірваний, отже є діючим, а позивач має право користуватися орендованим приміщенням. Зокрема, відповідач зазначає, що посилання позивача на односторонню відмову від договору оренди не відповідають дійсності, оскільки договором оренди та додатковою угодою до нього не передбачено дострокового розірвання договору в односторонньому порядку за бажанням орендаря, та вказує, що договором оренди передбачено дострокове розірвання договору оренди за погодженням сторін (п.. 2.5), а зобов'язання орендаря попередити за 30 календарних днів орендодавця, лише закріплює порядок реалізації цього права. Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що орендоване приміщення належним чином не було повернуто відповідачеві, а акт на який посилається позивач, не підписаний зі сторони орендодавця (відповідача) уповноваженою особою, тобто керівником, та не є належним доказом повернення орендованого приміщення.

Позивач заперечив проти відзиву відповідача та зазначає, що він свої зобов'язання щодо повернення орендованого приміщення виконав, зокрема, попередив відповідача про дострокове розірвання договору за 30 днів на підставі умови додаткової угоди № 1 від 01.11.2013 до договору оренди, вважаючи цю умову правом на односторонню відмову (розірвання) договору. Крім того, позивач зазначає, що авансовий внесок сплачений позивачем в сумі 42390 грн не є орендною платою, сплаченою наперед.

Крім того, позивач стверджує, що на даний час спірне приміщення передане в оренду відповідачем третій особі, яка здійснює торгівлю в спірному приміщенні.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, суду не надано.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та представника відповідача, суд

Встановив:

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

01 листопада 2013 між ФОП ОСОБА_1 (орендар) та ТОВ «Шанхай» (орендодавець) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 13 (далі - договір).

Згідно п.п.1.1, 1.2 договору орендодавець зобов'язується передати Орендареві за плату на визначений в договорі строк в користування (оренду) нежитлове приміщення загальною площею 23,55 кв.м, ідентифіковане в Додатку № 1 до цього Договору, розташовану на першому поверсі будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (далі - Приміщення) для здійснення господарської діяльності, а саме торгівельної діяльності. Орендодавець гарантує, що Приміщення є власністю ПАТ "Чернігівський ремонтно - механічний завод "Жовтневий молот", та надано в користування у відповідності до договору позички приміщення від 01.04.2013 року між позичкодавцем - власником та користувачем - орендодавцем та на момент передання орендарю воно не було нікому ні продане, ні подароване чи іншим особам не відчужене, не буде передане в користування третім особам, іншими зобов'язаннями перед третіми особами не буде обтяжене.

Відповідно до п.2.1 Договір укладений строком на 24 місяці: початок дії договору з 01 листопада 2013 р., закінчення 31 жовтня 2015 року (включно), з правом пролонгації відповідно до п. 2.2 договору.

Згідно п.7.10 договір набуває чинності з моменту підписання сторонами. Припинення дії даного договору не звільняє сторони від проведення повного розрахунку за ним за час його дії та сплати штрафних санкцій за порушення умов договору, вчинених під час дії цього договору.

Розділами 3, 4 договору сторонами визначена орендна плата, права і обов'язки сторін.

Згідно п. 3.1 договору ставка орендної плати за 1 кв.м. приміщення складає 70,00 грн.. За користування приміщенням Орендар сплачує Орендодавцю орендну плату в розмірі 1648,50 грн. незалежно від наслідків своєї діяльності.

Відповідно п. 3.6. договору орендар має право сплатити орендну плату за будь-який період в межах строку договору достроково за умови погодження такої сплати з орендодавцем. Орендар вправі здійснювати авансову виплату орендної плати.

01 листопада 2013 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди нежитлового приміщення № 13 від 01.11.13 р., згідно якої авансова виплата за орендоване приміщення складає 42390,00 грн. та встановлено наступний порядок виплати: 15.11.2013 - 21200,00 грн. (50%), 16.12.2013 - 21190,00 грн. (50%). (а.с. 18).

Крім того, додатковою угодою сторони погодили, що з 01.12.2013 по 14.12.2013 - орендна плата становить 0 грн. за 1 м. кв. Надалі - на умовах договору оренди № 13 від 01.11.2013 (п. п. 1, 2 додаткової угоди). Позивач також посилається на сплату орендної плати за період з грудня 2013 по березень 2014 р., включно, на підставі рахунків відповідача, що підтверджує квитанціями «ПриватБанка» та квитанцією до прибуткового касового ордера № 353 від 11.03.2014 на суму 1648,50 грн. ( а. с. 26 - 29).

Додатковою угодою №1 сторони передбачили, що орендодавець гарантує орендарю повернення авансового внеску внесений за орендоване приміщення зменшений на п'ять відсотків.

Як вбачається з наданих позивачем квитанцій до прибуткового касового ордера № 107 від 15.11.2013, № 134 від 16.12.2013, позивачем сплачено 21200,00 грн. та 21190,00 грн., що не заперечується відповідачем (а.с. 20).

Відповідно до п. 4.1.1 Договору Орендодавець зобов'язується передати Орендарю в користування приміщення за Актом прийому-передачі, який становить невід'ємну частину Договору.

Відповідно до п.2.6 договору передання орендарю приміщення оформляється відповідним документом (актом), який оформлюється у двох примірниках та підписується уповноваженими представниками сторін, при цьому підпис уповноважених представників сторін скріплюється печаткою. Якість (стан) приміщення на момент його передачі зазначається в акті прийому-передачі. Дата підписання акту прийому-передачі приміщення вважається днем початку використання приміщення. За актом прийому-передачі орендованого нежитлового приміщення від 01.12.2013, у відповідності до вимог ч. 1 ст 795 Цивільного кодексу України, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення: алея майстрів, місце 14, 33,80 м. кв.

Статтею 654 Цивільного Кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається.

За умовами п.2.5 договору договір припиняється достроково за погодженням сторін, а також у випадках передбачених 781 Цивільного кодексу України. Підстави припинення договору оренди нежитлового приміщення №13 від 01.11.2013, визначені в статті 781 Цивільного кодексу України, відсутні.

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що дострокове розірвання договору за ініціативою орендаря відбувається у випадках встановлених законодавством України, зокрема передбачених ст. 784 Цивільного кодексу України. На наявність підстав для розірвання договору, визначених в ст. 784 Цивільного кодексу України сторони не посилаються.

Згідно з ч.3 ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Позивачка посилається на те, що нею 19.03.2014 було надано заяву про дострокове розірвання договору оренди та повернення авансового внеску, яка була отримана працівником відповідача, ОСОБА_3 Проте, вказане спростовується матеріалами справи. Відповідач стверджує, що ОСОБА_3 не була і не є на поточний момент працівником відповідача. Як вбачається з податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку та зі звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів, на підприємстві відповідача в березні 2014 року працювало 4 особи, серед яких ОСОБА_3 не значиться. Отже, заява позивачки від 19.03.2014 не може вважатись прийнятою відповідачем та, відповідно, належним доказом звернення з пропозицією про розірвання договору. Згоди відповідача про розірвання договору сторонами не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно з п. 2.7. договору повернення орендарем приміщення оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами, далі - акт повернення. При підписанні акту повернення орендодавцем зазначаються всі погіршення приміщення, окрім таких, що виникли в результаті його нормального зносу. Приміщення повинно бути повернуто орендодавцю в стані, не гіршому, ніж на день передачі його в оренду, з урахуванням нормального зносу.

Належних та допустимих доказів на підтвердження передачі позивачем та прийняття відповідачем орендованого приміщення саме за актом прийому - передачі сторонами суду не надано.

Акт на повернення нежитлового приміщення від 18.04.2014 з боку ТОВ "Шанхай" (відповідача) підписаний невстановленою особою (адміністратором - прізвище якого не зазначено) та засвідчений штампом підприємства - відповідача, як належний доказ прийому-передачі приміщення судом не приймається, оскільки: пунктом 2.7 договору сторони визначили, що повернення орендарем приміщення оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами. Уповноваженим представником відповідача відповідно до ст. 237 Цивільного кодексу України є директор або представник за довіреністю (ст.. 244, 246 Цивільного кодексу України). Акт від 18.04.2014 не підписаний уповноваженою особою відповідача. При цьому відповідач стверджує, що адміністратор мав право на підтвердження показів лічильника, проте підпис на акті не є підписом адміністратора відповідача. В судовому засіданні представник відповідача підтвердив існування штампу, який міститься на акті на повернення нежитлового приміщення, ТОВ «Шанхай» та належність даного штампу відповідачу.

З врахуванням обставин справи акт від 18.04.2014 не підписаний уповноваженим представником відповідача, підписаний від імені відповідача невстановленою особою, підпис якої засвідчено штампом відповідача (підпис же та штамп поставлено біля запису про показники лічильника) є доказом підтвердження показників лічильника, але не є доказом повернення приміщення з оренди.

Крім того, відповідачем надано лист позивача від 27.10.2014 та проект додаткової угоди № 2 від 01.11.2014, за підписом позивача, в якому позивач просить достроково розірвати договір оренди нежитлового приміщення № 13 від 01.11.2013 за згодою сторін (п.2.5 договору).

З відповіді відповідача від 31.10.2014 на вказаний лист вбачається, що відповідач відмовився від дострокового розірвання спірного договору.

Доказів розірвання договору в судовому порядку сторонами не надано.

Посилання позивача на передачу в оренду відповідачем спірного приміщення третій особі також не приймаються судом в якості належних доказів, оскільки наданий позивачем акт від 17.02.2015 не підтверджує передачу саме відповідачем (ТОВ «Шанхай) в оренду спірного приміщення третій особі (ОСОБА_4.). Перебування ОСОБА_4 в договірних відносинах з відповідачем не підтверджено.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу. Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

При цьому, відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Виходячи з вищевказаних обставин справи, суд доходить висновку, що договір оренди ні за згодою сторін, ні в судовому порядку не розірвано. Договором не передбачено припинення договору в разі односторонньої відмови орендаря від договору. Умова договору щодо необхідності попередження не меж ніж за 30 днів про відмову від орендованої площі, зазначена в додатковій угоді № 1 від 01.11.2013, визначає порядок звернення орендаря з пропозицією про розірвання договору для вирішення в подальшому цього питання в двосторонньому або в судовому порядку.

Враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог - розірвання (припинення) договору, - вимоги про повернення 40270,50 грн. авансового внеску в зв'язку з припиненням договору задоволенню не підлягають. За тих же підстав не підлягають задоволенню і додаткові вимоги: про стягнення сум 3% річних та інфляційних за несвоєчасне повернення авансового внеску.

Судові витрати в частині судового збору покладаються на позивача згідно ст.. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 33, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Повне рішення складено 24.02.2015 р.

Суддя Н.О. Скорик

.