ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 р. Справа № 914/4165/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ», м. Львів

До відповідача : Приватне підприємство «Мірт», м. Львів

Про визнання недійсним договору підряду №18-06 від 01.06.2011 року

В судове засідання з'явились:

від позивача: Чупахін І.Р. - представник

від відповідача: Наконечна О.-А.Є. -представник

Суддя Березяк Н.Є

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України.

Суть спору: Подано позов Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» до Приватного підприємства «Мірт» про визнання недійсним договору підряду №18-06 від 01.06.2011 року .

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав і мотивів, викладених в ухвалах суду.

В судовому засіданні було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов з підстав , що зазначений договір укладався без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим правочином.

Представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в позові з мотивів фактичного виконання робіт по даному договору, що підтверджує актами здачі-приймання робіт.

В судовому завданні 16.02.2012 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

24.05.2011 року між ПП «Мірт» (Підрядник) та ПАТ «Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» (Замовник) було укладено договір підряду №235.

Відповідно до п.2.1 Договору відповідач взяв на себе зобов'язання своїми силами і засобами виконати роботи по житловому будинку по вул. Лінкольна відповідно до затвердженої кошторисної документації.

Позивач стверджує, що саме на виконання умов договору №235 від 24.05.2011 року платіжними дорученнями , що долучені до матеріалів справи , перерахував ПП «Мірт» кошти на загальну суму 150000,00 грн., на які відповідачем були виписані податкові накладні на зазначену суму.

Як стверджує позивач, в кінці червня 2011 року, представник ПП «Мірт», мотивуючи фактичне збільшення вартості робіт, запропонував Позивачеві підписати інший текст договору на виконання робіт по тому самому об'єкту із зазначенням іншої вартості робіт. З метою врегулювання вартості робіт по даному об'єкту позивачу був наданий примірник договору без зазначення номера і без зазначення дати. В кінці червня 2011 року сторони підписали Довідку про вартість виконаних робіт та Акт приймання виконаних будівельних робіт за червень 2011 року на об'єкті «Житловий будинок а по вул. Лінкольна» на суму 621769,87 грн. Зазначені примірники Акту та Довідки підписані сторонами без зазначення дати та номеру Договору, що підтверджує долученими до матеріалів справи копіями .

ПП «Мірт» надав позивачу податкову накладну №29 від 30.06.2011 року на суму 471769,87 грн. , що становить різницю між вартістю виконаних робіт та сумою здійснених оплат. В подальшому, на виконання своїх зобов'язань по оплаті виконаних робіт, позивач здійснив часткову оплату , що підтверджує платіжними дорученнями, в яких йдеться посилання на Договір №235 від 24.05.2011 року, укладений між сторонами.

Як стверджує позивач, у вересні 2014 року отримавши від ПП «Мірт» копії позовної заяви про стягнення коштів за невиконання договору підряду №18-06 від 01.06.2014 року за роботи, виконані по житловому будинку по вул.. Лінкольна.

Позивач стверджує, що Договір Підряду №18-06 від 01.06.2014 року є таким, що укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим правочином, оскільки обсяг зазначених в ньому робіт виконувався і оплачувався позивачем по іншому Договору № 235 від 24.05.2011 року, що підтверджується виписаними ПП «Мірт» податковими накладними та сплаченими позивачем коштами.

Позивач стверджує, що Договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлений у його предметі, що свідчить про його недійсність з моменту укладення і просить визнати його недійсним.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення .

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного :

Загальні правові засади визнання правочину недійсним визначені у ст. 215 ЦК України, частина 1 якої передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 вищенаведеної правової норми визначено, що у разі, коли недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Схожі за змістом положення містить і ст. 207 ГК України, відповідно до якої господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України встановлено, що правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно п. 3.11. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Під час розгляду справи судом неодноразово вимагалося у відповідача подати докази первинної бухгалтерської звітності, податкові накладні, виписані на виконання Договору № 18-06 від 01.06.2014 року, які б підтверджували , що роботи по житловому будинку по вул.. Лінкольна виконувались саме на виконання спірного Договору.

Проте, заперечуючи проти доводів позовної заяви відповідач жодних належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень суду не надав.

Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази в обґрунтування позовних вимог судом встановлено, що на виконання умов Договору №235 від 24.05.2011 року сторонами вчинено ряд дій, які підтверджують його дійсність, а саме: підписана і погоджена між сторонами Договірна ціна в цінах станом на 10 травня 2011 року, здійснені авансові платежі, виписані податкові накладні, які включені позивачем до податкової звітності, прийняті та підписані Довідка про вартість та Акт приймання виконаних робіт за червень по Житловому будинку по вул.. Лінкольна, які хоч і не містять № Договору, проте, виписана відповідачем податкова накладна № 29 від 30.06.2011 року по Договору № 235 від 24.05.2011 року на різницю між обсягом виконаних робіт (вартість яких відображена в Довідці і Акті) та сумою здійснених оплат по Договору № 235 від 24.05.2011 року, що фактично підтверджує, що в Акті та Довідці відображено обсяг робіт, виконаних сторонами по Договору №235.

Таким чином, жодні докази і документів, які б підтверджували будь-яке виконання сторонами умов договору № 18-06 від 01.06.2011 року в матеріалах справи відсутні.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги позивачем обґрунтовані належними доказами , а відтак позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

У зв'язку з вищенаведеним, керуючись ст.ст.203, 234, ЦК України, 6,7,12,32-35,43, 44,49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір підряду №18-06, укладений між Приватним підприємством «Мірт» та Публічним акціонерним товариством «Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» 01.06.2014 року.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Мірт» (; місцезнаходження: 79038, м. Львів, вул. Пасічна,81/12) на користь Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» ( ; 79024 м.Львів, вул.. Бескидська,44) 1218,00 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Накази видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 19.02.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.