ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 922/3762/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.,
суддівГоголь Т.Г., Швеця В.О. (доповідач)
розглянувши касаційну скаргу Харківської міської ради
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 03.12.2014
у справі№ 922/3762/14 Господарського суду Харківської області
за позовомХарківської міської ради
до Приватної фірми "Розцвіт", м. Харків
про зобов'язання вчинити певні дії

за участю представників сторін від:

позивача: Ворожбянов А.М. (дов. від 29.12.2014),

відповідача: Колесник К.А. (дов. від 04.02.2015)

ВСТАНОВИВ:

Харківська міська рада звернулася з позовом до Приватної фірми "Розцвіт" про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 1 204 824,94 грн., а також повернення земельної ділянки площею 0,2770 га, яка розташована по вул. Новгородській, 85-А у м. Харкові. Обґрунтовуючи позов, позивач вказував на те, що речові права відповідача на спірну земельну ділянку не зареєстровані, останній не набув належних прав власності або користування щодо спірної земельної ділянки, а відтак він використовує земельну ділянку без достатніх правових підстав. З огляду на що, на думку позивача, не здійснення відповідачем плати за використання земельної ділянки призвело до безпідставного одержання ним доходів від земельної ділянки за період з 01.08.2011 до 01.06.2014 у вигляді різниці між сумою належної до внесення орендної плати та фактично здійсненої плати за землю. При цьому позивач посилався на приписи статей 1212, 1213, 1214, 1215 Цивільного кодексу України, статей 125, 206 Земельного кодексу України, статей 14, 135 Податкового кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.10.2014, ухваленим суддею Інте Т.В., у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення, місцевий господарський суд виходив того, що між сторонами виникли зобов'язальні відносини на підставі договору оренди землі № 6382/05 від 22.04.2005, який в подальшому було розірвано. З огляду на що, суд дійшов висновку про те, що наявність договірних відносин між сторонами виключає підстави для застосування до них положень статті 1212 Цивільного кодексу Україниі. При цьому суд керувався приписами статей 377, 792, 1212, 1213, 1214 Цивільного кодексу України, статей 152, 156, 157 Земельного кодексу України, статті 34 Закону України "Про оренду землі".

Харківський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Здоровко Л.М. - головуючий, Плахов О.В., Шутенко І.А., постановою від 03.12.2014 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Харківська міська рада звернулася з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій, з урахуванням уточнення вимог, просить рішення та постанову у справі скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, скаржник вказує на те, що судами не надано правової оцінки правовідносинам сторін щодо набуття та збереження майна без достатньої правової підстави, які регулюються нормами глави 83 Цивільного кодексу України, а натомість зроблено висновок про обрання неправильного способу захисту порушеного права. При цьому скаржник посилається на порушення судами приписів статей 1212, 1214 Цивільного кодексу України, статей 4, 42, 43 Господарського процесуального кодексу України.

На адресу Вищого господарського суду України від Приватної фірми "Розцвіт" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому відповідач вказав про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових актів, у зв'язку з чим просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу позивача - без задоволення.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., пояснення представників сторін, переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає таке.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судами попередніх інстанцій, предметом судового розгляду є вимоги Харківської міської ради до Приватної фірми "Розцвіт" про стягнення з відповідача доходів, отриманих від безпідставно набутого майна у розмірі 1 204 824,94 грн., а також повернення земельної ділянки площею 0,2770 га, яка розташована по вул. Новгородській, 85-А у м. Харкові. Підставою позову, з посиланням на приписи статті 1212 Цивільного кодексу України, визначено порушення відповідачем обов'язку щодо повернення орендованої земельної ділянки та отримання внаслідок цього доходу у розмірі, заявленому до стягнення. За приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання вказаної норми закону є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними нормами права. Отже, умовою звернення з позовом про повернення майна з чужого незаконного володіння є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин, або коли підстава, на якій було набуте це майно, згодом відпала. Відповідно до статей 3, 4 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Нормою частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. Згідно з приписами статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За приписами статті 156 цього Кодексу власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Отже, власники землі та землекористувачі мають право на захист своїх прав шляхом стягнення збитків з особи, яка вчинила неправомірні дії щодо відповідних земельних ділянок, у випадках, встановлених главою 24 Земельного кодексу України, та за процедурою, передбаченою Порядком визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.1993 № 284. Здійснюючи судовий розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції було встановлено, що між сторонами у справі виникли зобов'язальні відносини на підставі укладеного договору оренди землі № 6382/05 від 22.04.2005, угода від 26.05.2010 про розірвання якого в частині повернення орендованої земельної ділянки відповідачем виконана не була. При цьому судами також встановлено і обставини щодо наявності на спірній земельній ділянці належних відповідачу на праві власності нежитлових будівель літ."А-2" (загальною площею 386,3 кв.м.) та літ."Б-1" (загальною площею 62,5 кв.м.), які розташовані по вул. Новгородській, 85-А у м. Харкові. Отже, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів статті 1212 Цивільного кодексу України, яка визначена підставою позову. За таких установлених обставин, висновок судів про відмову у позові визнається правомірним. Доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки спростовуються встановленими судами попередніх інстанцій обставинами. Колегія суддів також зазначає, що скаржник в касаційній скарзі вказує і на питання, які стосуються оцінки доказів. Згідно з частиною другою статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. Таким чином, підстав для скасування переглянутої постанови апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 у справі № 922/3762/14 Господарського суду Харківської області залишити без змін.

Головуючий суддя: Т. Добролюбова

Судді: Т. Гоголь

В. Швець