ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Справа № 912/3176/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Селіваненко В.П. - головуючий, судді Бенедисюк І.М. (доповідач), Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Агросвіт", смт Приютівка Кіровоградської області (далі - ТОВ НВФ "Агросвіт"),

на рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.11.2014 та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2014

зі справи № 912/3176/14

за позовом Національного наукового центру "Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України", смт Чабани Києво-Святошинського району Київської області, (далі - ННЦ "Інститут землеробства УААН"),

до ТОВ НВФ"Агросвіт"

про стягнення 120 000 грн.

та зустрічним позовом ТОВ "Агросвіт"

до ННЦ "Інститут землеробства УААН"

про визнання недійсними пункту 4.2, додатку № 1, додатку № 2 до Ліцензійного договору від 21.10.2010 № 85-10.

Судове засідання проведено за участю представників:

ННЦ "Інститут землеробства УААН" - Семенця П.Г.,

ТОВ НВФ "Агросвіт"- Біляєва М.М.

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ННЦ "Інститут землеробства УААН" звернувся до господарського суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ТОВ НВФ "Агросвіт" 120 000 грн. за використання протягом 2013 року ріпаку сорту "Чемпіон України" на підставі ліцензійного договору від 21.10.2010 № 85-10 (далі - Ліцензійний договір).

ТОВ "Агросвіт" подало зустрічний позов про визнання недійсним пункту 4.2 Ліцензійного договору та додатків №№1,2 до цього правочину.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 05.11.2014 (суддя Болгар Н.В.), залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 (колегія суддів у складі: суддя Білецька Л.М. - головуючий, судді Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.), позов ННЦ "Інститут землеробства УААН" задоволено; стягнуто з ТОВ НВФ "Агросвіт" на користь ННЦ "Інститут землеробства УААН" 120 000 грн.; у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ НВФ "Агросвіт" (з урахуванням пояснень та доповнень) просить Вищий господарський суд України рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову ННЦ "Інститут землеробства УААН" внаслідок порушення господарськими судами положень статей 36, 43, 47 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та статті 1110 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Скаржник з посиланням на Порядок сплати зборів за дії, пов'язані з охороною прав на сорти рослин, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.08.2002 № 1183 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.09.2007 № 1154), зазначає, що у справі відсутні належні докази того, що ННЦ "Інститут землеробства УААН" сплатив збір за підтримання майнових прав саме на сорт рослин, внесений до Державного реєстру сортів рослин, придатних для поширення в Україні, - ріпак сорту "Чемпіон України", тому протягом 2013 року (періоду, якого стосується спір у справі) не володів відповідними правами та був позбавлений права стягувати винагороду за використання зазначеного сорту. Крім того, на думку скаржника, оскільки ННЦ "Інститут землеробства УААН" порушував умови Ліцензійного договору - реалізував через свої дослідні господарства зазначений сорт, ТОВ НВФ "Агросвіт" у зв'язку з таким порушенням використало передбачене статтею 1110 ЦК України право та відмовилося від Ліцензійного договору, надіславши контрагенту листи від 03.11.2011 №№26/-03/11-8, 27/-03/11-8, тому в 2013 році Ліцензійний договір вже не діяв.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників сторін, Вищий господарський суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

Господарськими судами у справі встановлено, що:

- ННЦ "Інститут землеробства УААН" є володільцем Свідоцтва № 06293 про державну реєстрацію сорту рослин - ріпаку сорту "Чемпіон України", виданого Державною службою з охорони прав на сорти рослин Міністерства аграрної політики України; дата державної реєстрації - 01.06.2006;

- ННЦ "Інститут землеробства УААН" як правонаступник Національного наукового центру "Інститут землеробства Української академії аграрних наук" є стороною Ліцензійного договору, укладеного з ТОВ НВФ "Агросвіт" 21.10.2010 строком на п'ять років;

- про те, що ННЦ "Інститут землеробства УААН" є правонаступником ліцензіара за Ліцензійним договором, свідчать: Указ Президента України від 06.01.2010 № 8, яким Українській академії аграрних наук надано статус національної, постанова Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 № 661 про зміну назви "Українська академія аграрник наук" на "Національна академія аграрних наук України"; наказ Національної академії аграрних наук України від 07.09.2010 № 69, яким Національний науковий центр "Інститут землеробства Української академії аграрних наук" перейменовано в Національний науковий центр "Інститут землеробства Національної академії аграрних наук України" та визнано останній правонаступником у частині майна, землі, майнових прав та зобов'язань перейменованого підприємства; зміни, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і статуту названого підприємства-позивача в даній справі;

- за умовами Ліцензійного договору ТОВ НВФ "Агросвіт" отримало дозвіл на поширення ріпаку сорту "Чемпіон України" з подальшою комерційною реалізацією базової категорії насіння (супереліта, еліта) на території України, при цьому ліцензіар гарантував, що з дати укладання Ліцензійного договору він зобов'язується не видавати жодної ліцензії на право використання цього сорту;

- ліцензіар може реалізувати насіннєвий матеріал ріпаку сорту "Чемпіон України" через дослідне господарство "Чабани" (пункту 1.6 Ліцензійного договору);

- пунктом 4.2 Договору передбачено, що ТОВ НВФ "Агросвіт" за надання права використання названого сорту вносить плату;

- розмір та порядок виконання ТОВ НВФ "Агросвіт" цього грошового зобов'язання визначено додатком № 1 до Ліцензійного договору, а саме:

за кожен рік згідно з установленим графіком (до 30 жовтня, 30 березня та 30 травня) ТОВ НВФ "Агросвіт" зобов'язане внести певну кількість платежів у відповідних сумах; так, у 2013 році до зазначених дат це товариство мало сплатити відповідно 50 000 грн., 40 000 грн. та 30 000 грн., а всього 120 000 грн.;

- ТОВ НВФ "Агросвіт" зазначене грошове зобов'язання у сумі 120 00 грн. за Ліцензійним договором не виконало та заперечує його виникнення, зокрема, з підстав недійсності умов Ліцензійного договору, наведених у зустрічній позовній заяві; ННЦ "Інститут землеробства УААН" просить стягнути дану суму;

- до першого квітня кожного року ТОВ НВФ "Агросвіт" надає ліцензіару відомості за формою, зазначеною в додатку № 2 до Ліцензійного договору, щодо кількості укладених субліцензійних угод, площі посіву зазначеного сорту, обсягів та ціни реалізації насіннєвого матеріалу та суму роялті;

- пунктом 7.3 Ліцензійного договору передбачено, що кожна із сторін може достроково його розірвати, надіславши письмове повідомлення стороні, яка не виконує цей договір; докази усунення сторонами розбіжностей при розірванні Ліцензійного договору, розірвання його в установленому порядку, неналежного виконання ННЦ "Інститут землеробства УААН" Ліцензійного договору відсутні;

- у справі наявні витяги з Державного реєстру сортів рослин придатних для поширення в Україні за 2010 та 2013 роки, до якого внесено сорт ріпаку озимого "Чемпіон України" за заявою ННЦ "Інститут землеробства УААН";

- ННЦ "Інститут землеробства УААН" дослідженими судом платіжними дорученнями, копії яких приєднані до матеріалів справи, сплатив збір за підтримання чинності у 2011-2013 роках майнових прав інтелектуальної власності на сорти рослин згідно з переліком, наведеним у додатках до цих платіжних доручень, з-поміж іншого щодо охорони майнових прав на поширення сорту ріпаку сорту "Чемпіон України"; зазначене підтверджується також листами Українського інституту експертизи сортів рослин від 23.02.2012 № 739 та від 17.12. 2013 № 15-3-10-1/537.

У розумінні статті 1 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин" власник майнового права інтелектуальної власності на поширення сорту - це особа, якій належить впродовж визначеного цим Законом строку і засвідчене свідоцтвом про державну реєстрацію сорту майнове право інтелектуальної власності на поширення сорту рослин; поширення сорту - це комерційне розповсюдження посадкового матеріалу - матеріального носія сорту, занесеного до Реєстру сортів.

Відповідно до частини четвертої статті 10 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин" про майнове право інтелектуальної власності на поширення сорту рослин свідчить свідоцтво про державну реєстрацію сорту рослин.

Наведене положення частини четвертої статті 10 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин" кореспондується з пунктом 3 частини першої статті 485 ЦК України.

За змістом пункту 2 частини першої статті 485 ЦК України патентом засвідчуються майнові права інтелектуальної власності на сорт рослин.

Частиною першою статті 391 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин" передбачено, що майновим правом інтелектуальної власності на поширення сорту рослин є право його володільця на поширення сорту і на дозвіл чи заборону поширення сорту іншими особами.

У частині другій статті 391 Закону України "Про охорону прав на сорти рослин" зазначено, що право на дозвіл чи заборону поширення сорту полягає в тому, що без дозволу власника майнового права інтелектуальної власності на поширення сорту рослин не можуть здійснюватися щодо посадкового матеріалу сорту такі дії: пропонування до продажу; продаж або інший комерційний обіг; зберігання для будь-якої із цілей, зазначених у пунктах "а" і "б" цієї частини.

Отже, господарськими судами встановлено, що: за Ліцензійним договором ННЦ "Інститут землеробства УААН" передав ТОВ НВФ "Агросвіт" право на поширення ріпаку сорту "Сенатор люкс" з можливістю видачі відповідачем субліцензій та зберіг за собою право на поширення цього сорту; ТОВ НВФ "Агросвіт" зобов'язане сплатити за відчуження йому названого права протягом 2013 року суму, визначену пунктом 4.2 Ліцензійного договору та додатком № 1 до цього правочину, - 120 000 грн.; фактичні дані про те, що таке грошове зобов'язання не настало внаслідок невиконання ННЦ "Інститут землеробства УААН" умов Ліцензійного договору, відсутні.

Зокрема, попередніми судовими інстанціями встановлено, що належні докази розірвання Ліцензійного договору, зокрема, на підставі пункту 7.3 цього правочину відсутні.

За приписом статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором; сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором; сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду; у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З цих підстав не беруться до уваги посилання скаржника щодо припинення Ліцензійного договору у зв'язку з надісланням ННЦ "Інститут землеробства УААН" листів з пропозицією розірвати договір.

Попередні судові інстанції відмовили в задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним Ліцензійного договору, застосувавши позовну давність до вимог ТОВ НВФ "Агросвіт" за заявою ННЦ "Інститут землеробства УААН" відповідно до вимог статей 257, 267 ЦК України.

Таким чином, доводи касаційної скарги спростовуються дослідженими попередніми судовими інстанціями обставинами справи та висновками, покладеними в основу судових рішень у справі.

Підстави для скасування оскаржуваних судових актів відсутні.

Керуючись статтями 1119 -11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 05.11.2014 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 зі справи № 912/3176/14 залишити без змін, а касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничої фірми "Агросвіт" - без задоволення.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Бенедисюк

Суддя В. Харченко