ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 лютого 2015 р. Справа № 918/1827/14

Суддя Горплюк А.М. розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника прокурора Здолбунівського району

в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод"

про стягнення заборгованості в сумі 171 512 грн. 17 коп.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : Куляша О.І. (довіреність №14/20-134-14).

Від відповідача : не з'явився.

Від органу прокуратури: Ковальчук І.Л. (посвідчення №031264 від 12.01.2015р.).

Обставини справи: Заступник прокурора Рівненської області звернувся до господарського суду з позовом в інтересах держави в особі Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" про стягнення 126 452 грн. 69 коп. заборгованості з яких: 123 845 грн. 16 коп. боргу, 2 353 грн. 06 коп. пені та 254 грн. 47 коп. - 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначив, що відповідач на умовах фінансового лізингу користується сільськогосподарською технікою, однак, обумовлені Договором лізингові платежі не вносить, а тому існуючу заборгованість з урахуванням 3 % річних та нараховану за прострочення платежів пеню, просить суд стягнути у примусовому порядку.

Ухвалою суду від 17.12.2014р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження, справу призначено до слухання на 25.12.2014р.

Ухвалою суду від 25.12.2014р. розгляд справи відкладено на 13.01.2015р.

12.01.2014р. прокурором, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій прокурор просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" заборгованість в розмірі 167 122 грн. 37 коп., з яких 161 520 грн. 40 коп. - заборгованість, 5 059 грн. 84 коп. - пеня, 542 грн. 13 коп. - 3% річних. вказану заяву судом прийнято до розгляду.

Ухвалою суду від 13.01.2015р. розгляд справи відкладено на 16.02.2015р.

13.02.2015р. прокурором, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій прокурор просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг" заборгованість в розмірі 180 349 грн. 83 коп., з яких 161 520 грн. 40 коп. - заборгованість, 9 024 грн. 83 коп. - пеня, 966 грн. 94 коп. - 3% річних та 8 837 грн. 66 коп. - інфляційні втрати.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках передбачених ст. 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Пунктами 3.10, 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

При цьому, суд звертає увагу на те, що подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог по справі № 918/1827/14 (№ 51-343 вих-15 від 10.02.2015р.) в частині стягнення 8 837 грн. 66 коп. інфляційних втрат за своїм змістом не є збільшенням розміру позовних вимог в розумінні ч.4 ст.22 ГПК України та з урахуванням наведених роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, оскільки у цій заяві фактично йдеться про нову позовну вимогу, яка не була заявлена при поданні первісної позовної заяви. Нова позовна вимога за своїм змістом не є однорідною з первісними позовними вимогами, а відтак не збільшує їх, а є зміною предмета позову - матеріально-правовою вимогою позивача до відповідача, стосовно якої прокурор просить прийняти судове рішення.

Така заява подана прокурором до господарського суду 13.02.2015р. - після початку розгляду справи по суті, що стверджується протоколом судового засідання від 13.01.2015 р. (а.с.60), з якого вбачається, що в судовому засіданні 13.01.2015р. суд приступив до розгляду справи №918/1827/14 по суті - прокурор та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав вказаних у позовній заяві з урахуванням зави про збільшення позовних вимог.

Пункту 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання.

Таким чином, оскільки до закінчення судового розгляду позивачем до канцелярії суду подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, суд розглядає справу з урахуванням вказаної заяви.

При цьому, заяву про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 8 837 грн. 66 коп. інфляційних втрат, яка за своєю суттю є заявою про зміну предмету позову, господарський суд залишає без розгляду, оскільки вказана вимога подана прокурором з порушенням ч.4 ст.22 ГПК України.

В судовому засіданні прокурор та представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

В судові засідання 25.12.2014р., 13.01.2015р. та 16.02.2015р. представник відповідача не з'явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Суд вбачає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду заяви без участі представника відповідача відповідно до статті 75 ГПК України.

В результаті розгляду матеріалів справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.04.2009р. Відкрите акціонерне товариство "Національна компанія "Украгролізинг" (лізингодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Племзавод" (лізингоодержувач) уклали договір фінансового лізингу №17-09-92 бфл/143 (надалі - Договір; а.с 16-19), відповідно до п.1. якого лізингодавець передає лізингоодержувачу у користування на визначений договором строк предмет лізингу, який набувається ним у власність у постачальника, самостійно обраного лізингоодержувачем, та визначений у додатку до договору "найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу", що є специфікацією предмета лізингу, а останній сплачує за це лізингові платежі на умовах договору.

Згідно з п. 2.2. договору строк лізингу відраховується з дати підписання акту приймання-передачі між сторонами (далі-акт), що укладається у 5-ти автентичних примірниках.

Відповідно до п. 2.3. договору постачальник, перелік, кількість, ціна, вартість, строк лізингу, строк передачі і адреси місця передачі предмета лізингу встановлюються додатками до договору "Найменування, кількість, ціна і вартість предмета лізингу". Передача предмета лізингу здійснюється на умовах EXW (місце передачі визначається в додатку) згідно з Міжнародними правилами Інкотермс в редакції 2000 року.

У відповідності до п. 3.4.3. договору лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати лізингові платежі відповідно до умов договору.

За порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня (п. 7.1. договору).

08.09.2009р. додатковим договором №1/987 до договору від 01 квітня 2009 року №17-09-92 бфл/143 сторони погодили кількість, ціну і вартість предмету лізингу, а також графіки сплати лізингових платежів (а.с 20, 26-30).

Договір фінансового лізингу №17-09-92 бфл/143 від 01.04.2009р., Додатковий договір №1/987 від 08.09.2009р. до Договору фінансового лізингу №17-09-92 бфл/143 від 01.04.2009р. та Графіки сплати лізингових платежів підписані представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу предмет договору лізингу, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі сільськогосподарської техніки №1 від 21.09.2009р., №2 від 16.11.2009р., № 3 від 16.11.2009р., №4 від 16.11.2009р., №5 від 16.11.2009р. (а.с 21-25).

У відповідності до графіків сплати лізингових платежів, що є додатками №2.1, №4.1, №6.1, №8.1, №10.1 до договору чергові платежі наступили 16.11.2014р. на суму 123 845 грн. 16 коп. та 21.12.2014р. на суму 37 675 грн. 24 коп. (а.с 26-30).

Однак, в порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач свої зобов'язання щодо здійснення своєчасної оплати лізингових платежів належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість на суму 161 520 грн. 40 коп..

На підставі ст. 625 ЦК України та п. 7.1. Договору фінансового лізингу №17-09-92 бфл/143 від 01.04.2009р. та враховуючи порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Племзавод" позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 9 024 грн. 83 коп. та 3% річних в розмірі 966 грн. 94 коп. (заява про збільшення позовних вимог а.с.63-66).

Заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, розглянувши матеріали справи, встановивши обставини справи і давши їм правову оцінку, господарський суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України, що кореспондується із статтею 193 ГК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Доказів сплати зазначених платежів відповідач суду не надав, таким чином станом на час розгляду справи за відповідачем рахується заборгованість по сплаті лізингових платежів, обумовлених договором №17-09-92 бфл/143 в сумі 161 520 грн. 40 коп..

Розглядаючи питання обґрунтованості вимог позивача про стягнення з відповідача пені, суд враховує наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Пунктом 2 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки (пені, штрафу).

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як передбачено пунктом 7.1. договору, за порушення строків сплати лізингових платежів лізингоодержувач за кожний календарний день прострочення від несплаченої суми сплачує лізингодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Позивач нарахував відповідачу пеню за періоди з 17.11.2014р. по 05.02.2015р. в сумі 7 695 грн. 36 коп. та за період з 22.12.2014р. по 05.02.2015р. в сумі 1 329 грн. 47 коп., даний розрахунок судом перевірено, визнано законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних за періоди з 17.11.2014. по 05.02.2015р. в сумі 824 грн. 50 коп. та за період з 22.12.2014 р. по 05.02.2015р. в сумі 142 грн. 44 коп., даний розрахунок судом перевірено, визнано законним та обґрунтованим.

Статтями 33 та 34 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 161 520 грн. 40 коп. - основного боргу; 9 024 грн. 83 коп. - пені; 966 грн. 94 коп. - 3% річних стверджуються матеріалами справи і підлягають задоволенню.

На відповідача покладаються витрати по сплаті судового збору на підставі частини 1 статті 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" (35721, Рівненська обл., Здолбунівський р-н., с.Миротин, вул.Дружби, 88-А, ) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Украгролізинг"(01023, м.Київ, вул.Мечнікова, 16-а, ) 161 520 грн. 40 коп. боргу; 9 024 грн. 83 коп. пені та 966 грн. 94 коп. - 3% річних.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Племзавод" (35721, Рівненська обл., Здолбунівський р-н., с.Миротин, вул.Дружби, 88-А, ) в доход Державного бюджету України 3 430 грн. 24 коп. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення підписане суддею "23" лютого 2015р..

Суддя Горплюк А.М.