ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р.Справа № 922/5549/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Одеська ТЕЦ" (м. Одеса) 3-я особа , що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Одеській області (м. Одеса)
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (м. Луганськ) 3-я особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - фізична особа ОСОБА_3 (м. Одеса)
про визнання недійсними договорів та стягнення 7 650 685,00 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_4 (довіреність від 10.12.2014 р.);

3-ї особи (ДФІ) - не з'явився;

3-ї особи (ОСОБА_3) - ОСОБА_5 (довіреність від 03.10.2014 р.), ОСОБА_1 (довіреність від 03.10.2014 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Одеська ТЕЦ" (м. Одеса), звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 (м. Луганськ), в якій просить суд визнати недійсними укладені між ПАТ "Одеська ТЕЦ" та ФОП ОСОБА_2 договори №391 від 28.10.2011 р.; №501 від 11.10.2012 р.; №504 від 28.12.2012 р.; №142 від 01.03.2013 р.; №120 від 01.03.2013 р.; №119 від 01.03.2013 р.; №143 від 06.03.2013 р.; №235 від 02.07.2013 р.; №325 від 26.09.2013 р.; №403 від 01.10.2013 р.; №409 від 01.10.2013 р.; №405 від 28.11.2013 р.; №410 від 01.12.2013 р.; №111 від 08.01.2014 р.; №44 від 08.01.2014 р.; №45 від 08.01.2014 р.; №46 від 08.01.2014 р.; №114 від 08.01.2014 р.; №126 від 24.02.2014 р.; №127 від 24.02.2014 р.; №128 від 10.03.2014 р.; №129 від 14.03.2014 р.; №130 від 27.03.2014 р.; №140 від 27.03.2014 р.; №141 від 27.03.2014 р.; №148 від 04.04.2014 р.; №14/04/18 від 18.04.2014 р.; стягнути з відповідача на свою користь суму безпідставно набутих коштів по недійсним договорам про надання юридичних послуг в розмірі 7650685 грн. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 73080 грн. та 32886 грн. просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 02.02.2015 р. прийнято уточнення позовної заяви представника позивача до розгляду як заяву про збільшення позовних вимог, в якій він просить суд: 1) визнати недійсними договори №391 від 28.10.2011 р., №501 від 11.10.2012 р., № 504 від 28.12.2012р., №142 від 01.03.2013р., №120 від 01.03.2013р., № 119 від 01.03.2013р., №143 від 06.03.2013 р., №235 від 02.07.2013 р., №325 від 26.09.2013р., № 403 від 01.10.2013р., № 409 від 01.10.2013 р., №405 від 28.11.2013р., №410 від 01.12.2013 р., №111 від 08.01.2014р., №44 від 08.01.2014 р., №45 від 08.01.2014р., № 46 від 08.01.2014р., №114 від 08.01.2014р., № 126 від 24.02.2014р., №127 від 24.02.2014 р., №128 від 10.03.2014р., №129 від 14.03.2014р., № 130 від 27.03.2014р, №140 від 27.03.2014р., №141 від 27.03.2014 р., №142 від 01.04.2014 р., №148 від 04.04.2014р., № 14/04/18 від 18.04.2014р., укладені між ПАТ "Одеська ТЕЦ" та ФОП ОСОБА_2; 2) стягнути з ФОП ОСОБА_2 (р/с НОМЕР_2 в АБ "Полтава-банк" МФО 33189, ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ПАТ "Одеська ТЕЦ" (, р/р 55 в АБ "Укргазбанк" м. Київ, МФО 320478) суму безпідставно набутих коштів по недійсним договорам про надання юридичних послуг в розмірі 7 650 685 (сім мільйонів шістсот п'ятдесят тисяч шістсот вісімдесят п'ять) грн.; 3) стягнути з ФОП ОСОБА_2 (р/с НОМЕР_2 в АБ "Полтава-банк" МФО 33189, ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ПАТ "Одеська ТЕЦ" (, р/р №55 в АБ "Укргазбанк" м. Київ, МФО 320478) витрати на оплату судового збору в розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн.; 4) стягнути з ФОП ОСОБА_2 (р/с НОМЕР_2 в АБ "Полтава-банк" МФО 33189, ЄДРПОУ НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ПАТ "Одеська ТЕЦ" (, р/р №55 в АБ "Укргазбанк" м. Київ, МФО 320478) витрати на оплату судового збору в розмірі 34 104 (тридцять чотири тисячі сто чотири) грн.

13.02.2015 р. на електронну адресу суду від представника 3-ї особи (ДФІ) надійшло клопотання, в якому він просить суд розглянути справу №922/5549/14 без участі їх представника, за наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями.

Суд, розглянувши клопотання представника 3-ї особи (ДФІ) про розгляд справи №922/5549/14 без участі їх представника, за наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями, вирішив за можливе задовольнити його.

16.02.2015 р. до канцелярії суду від представника 3-ї особи (ОСОБА_3) надійшли письмові пояснення, в яких він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання 16.02.2015 р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №003670/2, яке долучене судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 16.02.2015 р. заперечив проти позовних вимог.

Представник 3-ї особи (ОСОБА_3) в судовому засіданні 16.02.2015 р. заперечив проти позовних вимог.

Представник 3-ї особи (ДФІ) в судове засідання 16.02.2015 р. не з'явився. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення №003670/1, яке долучене судом до матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Одеська ТЕЦ" (замовник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) було укладено договори про надання юридичних послуг: №391 від 28.10.2011 р., №501 від 11.10.2012 р., № 504 від 28.12.2012р., №142 від 01.03.2013р., №120 від 01.03.2013р., № 119 від 01.03.2013р., №143 від 06.03.2013 р., №235 від 02.07.2013 р., №325 від 26.09.2013р., № 403 від 01.10.2013р., № 409 від 01.10.2013 р., №405 від 28.11.2013р., №410 від 01.12.2013 р., №111 від 08.01.2014р., №44 від 08.01.2014 р., №45 від 08.01.2014р., № 46 від 08.01.2014р., №114 від 08.01.2014р., № 126 від 24.02.2014р., №127 від 24.02.2014 р., №128 від 10.03.2014р., №129 від 14.03.2014р., № 130 від 27.03.2014р, №140 від 27.03.2014р., №141 від 27.03.2014 р., №142 від 01.04.2014 р., №148 від 04.04.2014р., № 14/04/18 від 18.04.2014р. на загальну суму 7 650 685,00 грн.

Договори підписані минулим головою правління ПАТ "Одеська ТЕЦ" ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2

Відповідно до умов зазначених договорів з ФОП ОСОБА_2, предметом договорів є надання юридичних послуг в сфері права - надання усних та письмових консультацій, правових висновків, оформлення та подання позовів, скарг в суди різних інстанцій, представництво інтересів в судах ПАТ "Одеська ТЕЦ".

Пунктом 4.2 договорів про надання юридичних послуг, укладених з ФОП ОСОБА_2 передбачено, що оплата послуг здійснюється Товариством у вигляді передплати у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 протягом 10 днів з моменту підписання договору.

Зазначені договори є двосторонньо зобов'язувальними, виконавець і замовник наділені як правами, так і обов'язками. На виконавця покладено обов'язок надати послугу і надано право на одержання відповідної плати або відшкодування фактичних витрат, необхідних для виконання договору. Замовник, у свою чергу, зобов'язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуги з боку виконавця.

Судом встановлено, що відповідач виконав роботи, передбачені договорами про надання юридичних послуг, а саме ФОП ОСОБА_2 здав, а ПАТ "Одеська ТЕЦ" прийняло надані юридичні послуги згідно вищевказаних договорів, про що сторонами складено, підписано та скріплено печатками Акти приймання виконаних робіт (надання послуг), звіти про виконану роботу (надані послуги) за договорами №391 від 28.10.2011 р., №501 від 11.10.2012 р., № 504 від 28.12.2012р., №142 від 01.03.2013р., №120 від 01.03.2013р., № 119 від 01.03.2013р., №143 від 06.03.2013 р., №235 від 02.07.2013 р., №325 від 26.09.2013р., № 403 від 01.10.2013р., № 409 від 01.10.2013 р., №405 від 28.11.2013р., №410 від 01.12.2013 р., №111 від 08.01.2014р., №44 від 08.01.2014 р., №45 від 08.01.2014р., № 46 від 08.01.2014р., №114 від 08.01.2014р., № 126 від 24.02.2014р., №127 від 24.02.2014 р., №128 від 10.03.2014р., №129 від 14.03.2014р., № 130 від 27.03.2014р, №140 від 27.03.2014р., №141 від 27.03.2014 р., №142 від 01.04.2014 р., №148 від 04.04.2014р., № 14/04/18 від 18.04.2014р.

Оплата юридичних послуг здійснювалась замовником шляхом банківського переказу грошових коштів на рахунок виконавця.

На підставі наявних в матеріалах справи підписаних обома сторонами актів виконаних робіт по договорам про надання юридичних послуг було здійснено оплату послуг на загальну суму 7 650 685,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області 30.09.2014 р. було складено акт №05-11/174 ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Одеська теплоцентраль" (ПАТ "Одеська ТЕЦ") за період з 01.10.2011 р. по 30.06.2014 р.

З акту Державної фінансової інспекції в Одеській області вбачається, що в порушення ст. 509, ст. 526 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-ІV, ст. 244 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-IV внаслідок не підтвердження виконання зобов'язань ФОП ОСОБА_2, які передбачені умовами: договорів, ПАТ "Одеська ТЕЦ" необґрунтовано сплачено коштів в період з 01.10.2011 по 30.06.2014 року на загальну суму 7 650 685,0 грн. ( в 2011 році - 470 000,0 грн., в 2013 році - 4 693 685,0 грн., в І півріччі 2014 року - 2 487 000,0 тис. грн.), що призвело до матеріальної шкоди (збитків) Товариства.

На підставі Акту ревізії Державної фінансової інспекції в Одеській області була винесена вимога щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень № 15-05-23-14/9842 від 27.10.2014 р. в якій зазначено:

- відобразити в обліку дебіторську заборгованість у сумі 7 650 685,00 грн. перед ФОП ОСОБА_2

- стягнути з ФОП ОСОБА_2 необгрунтовано сплачені кошти у сумі 7 650 685,00 грн.

Вказане стало підставою для звернення позивача із позовом в даній справі до суду про визнання договорів недійсними та стягнення з ФОП ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 7 650 685,0 грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спір про визнання договорів недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в абз.1,4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Також, відповідно до абз.1,3 п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, посилається на те, що між сторонами було укладено договори про надання юридичних послуг №391 від 28.10.2011 р., №501 від 11.10.2012 р., № 504 від 28.12.2012р., №142 від 01.03.2013р., №120 від 01.03.2013р., № 119 від 01.03.2013р., №143 від 06.03.2013 р., №235 від 02.07.2013 р., №325 від 26.09.2013р., № 403 від 01.10.2013р., № 409 від 01.10.2013 р., №405 від 28.11.2013р., №410 від 01.12.2013 р., №111 від 08.01.2014р., №44 від 08.01.2014 р., №45 від 08.01.2014р., № 46 від 08.01.2014р., №114 від 08.01.2014р., №126 від 24.02.2014р., №127 від 24.02.2014 р., №128 від 10.03.2014р., №129 від 14.03.2014р., №130 від 27.03.2014р, №140 від 27.03.2014р., №141 від 27.03.2014 р., №142 від 01.04.2014 р., №148 від 04.04.2014р., № 14/04/18 від 18.04.2014р., однак відповідач фактично не виконував роботи за спірними договорами, тому на думку позивача, сторони при укладанні цих договорів не мали наміру створити правові наслідки на момент їх вчинення, дані договори не були спрямовані на набуття, зміну чи припинення прав та обов'язків сторін та не створили цивільно-правових наслідків, тому вважає укладені договори про надання юридичних послуг фіктивним, у зв'язку з чим просить суд визнати договори про надання юридичних послуг недійсними на підставі ч.2 ст. 234 Цивільного кодексу України та стягнути з відповідача кошти в розмірі 7 650 685,00 грн., як безпідставно набуті.

Позивачем же не надано жодного доказу того, що в момент вчинення правочинів з укладання договорів про надання юридичних послуг волевиявлення у сторін - ПАТ "Одеська ТЕЦ" і ФОП ОСОБА_2 не було вільним і не відповідало їхній внутрішній волі, та ними недодержано вимог ст. 203 ЦК України.

При цьому, доказів, на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свій позов, суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні.

Єдиним доказом, в обґрунтування своєї правової позиції по справі позивач зазначає акт Державної фінансової інспекції в Одеській області № 05-11/174 від 30.09.2014р., складений за результатами проведення ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Одеська теплоелектроцентраль" за період з 01.10.2011р. по 30.06.2014р.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Акт перевірки Державної фінансової інспекції може бути підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовими особами (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду), однак, не позбавляє відповідну особу процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин неналежне виконання відповідачем умов договорів може слугувати підставою для відповідальності, а не підставою для повернення коштів відповідно до ст.1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, посилання позивача на висновки ревізії Державної фінансової інспекції в Одеській області, як на підставу для задоволення позовних вимог, є неправомірним.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що виявлені за результатами планової ревізії фінансово-господарської діяльності позивача, порушення можуть бути підставою для притягнення до відповідальності відповідних посадових осіб у встановленому чинним законодавством порядку.

Підписавши акти приймання-передачі наданих юридичних послуг сторони зазначили, що юридичні послуги надано в повному обсязі та якісно, замовник претензій до виконавця не має.

При цьому суд звертає увагу, що доказів неналежного виконання відповідачем робіт за договорами про надання юридичних послуг позивачем суду також надано не було.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, з пояснень представника 3-ї особи (ОСОБА_3) вбачається, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015 року по справі №815/6656/14 задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Державної фінансової інспекції в Одеській області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ПАТ "Одеська ТЕЦ" про скасування вимоги щодо усунення порушень № 15-05-23-14/9842 від 27.10.2014 року. Визнано протиправними та скасовано пункти 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 та 9 Вимоги Державної фінансової інспекції в Одеській області щодо усунення виявлених в ході ревізії порушень №15-05-23-14/9842 від 27.10.2014 року.

Вищевикладене підтверджується наявною постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2015 року по справі №815/6656/14 на Інтернет сайті Єдиного Державного реєстру судових рішень http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/42701708.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, Обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання договорів про надання юридичних послуг недійсним.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 7 650 685,00 грн., суд зазначає, що дана позовна вимога є похідною від позовної вимоги щодо визнання договорів про надання юридичних послуг недійсними.

Враховуючи недоведеність позивачем підстав щодо визнання договорів про надання юридичних послуг недійсним, відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 7 650 685,00 грн. також є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 ГПК України, підлягають віднесенню на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6, 11, 204, 215, 234, 509, 510, 525, 526, 837, 843 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.02.2015 р.

Суддя Г.І. Сальнікова