ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 р. Справа № 918/455/14

Суддя Гудзенко Я. О. розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю-фірма "РВК" до публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача відкрите акціонерне товариство "Рівнеголовпостач" про визнання зобов'язання за договором поруки припиненим

За участю:

Від позивача: Качаленко Є. В. (дов. б/н від 03.12.2014 р.);

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

14 квітня 2014 року ТОВ - фірма "РВК" (далi - Позивача) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (далi - Вiдповiдач) та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ВАТ "Рівнеголовпостач" про визнання припиненим зобов'язання ТОВ "РВК" за договором поруки від 28 вересня 2007 року укладеним з кредитором ВАТ "ВіЕйБі Банк", яким було забезпечено виконання зобов'язання ВАТ "Рівнеголовпостач" за кредитним договором №07/07К від 28 вересня 2007 року.

В обгрунтування позову Позивач посилається на ч. ч. 1, 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Рішенням господарського суду від 12 червня 2014 року визнано припиненим Договір поруки від 28 вересня 2007 року, укладений між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"), ВАТ "Рівнеголовпостач" та ТОВ - фірма "РВК".

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 серпня 2014 року рішення господарського суду Рівненської області від 12.06.14 р. у справі № 918/455/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 листопада 2014 року постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду Рівненської області скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Рівненської області в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду від 15 грудня 2014 року суддею Гудзенко Я. О. справу № 918/455/13 прийнято до провадження розгляд якої призначено в судовому засіданні на 24.12.2014 року.

Ухвалами господарського суду від 24 грудня 2014 року, 14 січня 2015 року, 27 січня 2015 року, 10 лютого 2015 року розгляд справи відкладався.

В судовому засіданні 18 лютого 2015 року Позивач підтримав заявлені вимоги. Відповідач та третя особа - ВАТ "Рівнеголовспостач" в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 18.02.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області, -

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2007 року між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" - правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (скорочено ПАТ "ВіЕйБі Банк", Відповідач у справі) (далі - Кредитодавець) та ВАТ "Рівнеголовпостач" (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір №07/07К (далі - Договір) (т. 1, а.с.22-31).

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цивільного характеру використання грошові кошти, надалі за текстом - "Кредит", на умовах, визначених цим Договором та Додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину Договору.

Згідно Підпунктів 1.1.1.-1.1.5. пункту 1.1. Договору, Кредит надається в сумі 35 000 000, 00 (тридцять п'ять мільйонів) гривень. Термін остаточного повернення Кредиту 28 вересня 2012 року включно. Процентна ставка за користування Кредитом 15,5 % процентів річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором №07/07К від 28.07.2007 року між ВАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" - правонаступником якого є ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та ТОВ "РВК" (далі - Поручитель), ВАТ "Рівнеголовпостач" (далі - Боржник) 28 вересня 2007 року було укладено Договір поруки (т. 1, а.с.13-15).

Пунктом 1.1. Договору поруки передбачено, що Поручитель солідарно відповідає перед Кредитором за виконання ВАТ "Рівнеголовпостач" зобов'язань у повному обсязі за: Кредитним договором №07/07К від 28 вересня 2008 року, який було укладено між Кредитором та Боржником та додатковими договорами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, згідно з яким Боржнику надається кредит в сумі 35 000 000, 00 гривень, для ведення поточної діяльності, із сплатою процентів за ставкою 15,5 % річних, терміном повернення 28 вересня 2012 року (в подальшому по тексту цього Договору - Кредитний договір).

Згідно пункту 1.3. Договору поруки Поручитель погодився з тим, що при зміні Боржника, зміні змісту та обсягу (зміна суми кредиту, плати за користування кредитом, суми комісії та інших плат згідно з Кредитним договором) забезпеченого цією порукою Зобов'язання (в тому числі новація зобов'язання) за Кредитним договором, цей Договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за Кредитним договором.

Відповідно до пункту 2.1. Договору поруки Поручитель зобов'язався в разі невиконання та/або порушення Боржником своїх зобов'язань перед Кредитором погасити протягом 30 днів з моменту отримання повідомлення Кредитора про невиконання Боржником своїх зобов'язань заборгованості по Кредитному договору/Договору кредитної лінії, а саме: погасити основну суму кредиту; процентів, згідно з кредитним договором; штрафів, пені, комісії, збитків, витрат по зверненню стягнення на предмет застави, та інші платежі, згідно з Кредитним договором/Договором кредитної лінії.

В подальшому, на виконання умов Кредитного договору № 07/07К від 28.09.2007 між ВАТ "ВіЕйБі Банк" та ВАТ "Рівнеголовпостач" було укладено Додаткові угоди: № 1 від 04.10.2007 про надання траншу в сумі 6 775 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 2 від 09.10.2007 - на суму 350 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 3 від 15.10.2007 - на суму 3 800 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 4 від 22.10.2007 - на суму 5 000 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 5 від 25.10.2007 - на суму 2 600 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 6 від 02.11.2007 - на суму 800 000,00 грн. на термін до 28.09.2012; № 7 від 06.11.2007 - на суму 2 175 000,00 грн. на термін до 28.09.2012.

Крім того, 6 червня 2008 року між Банком та ВАТ "Рівнеголовпостач" було укладено Додаткову угоду №8 до Кредитного договору №07/07К від 28.09.2007 р. (т. 1, а.с.33) якою кредитний договір викладено в іншій редакції.

Відповідно до пп. 1.1.1.-1.1.5. п. 1.1. Додаткової угоди №8 Кредит надається у формі невідновлювальної мультивалютної кредитної лінії з максимальним лімітом в національній валюті в сумі 35 000 000, 00 (тридцять п'ять мільйонів) гривень та в Євро в сумі 2 700 000,00 (два мільйони сімсот тисяч) Євро. Термін остаточного повернення Кредиту до 28 вересня 2012 року включно. Процентна ставка за користування Кредитом: по траншах Кредиту в Євро 13,3 процентів річних; по Траншах Кредиту у гривні 18,0 процентів річних з дати підписання даної додаткової угоди, з 01 липня 2008 року процентна ставка по Траншах у гривні 21,5 процентних річних. Надання кредиту буде здійснюватися в Євро в повному обсязі або окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - "Транш", а у сукупності - "Транші". Кожна наступна видача Траншу здійснюється в межах вільного залишку суми Кредиту, визначеної в п.1.1.1. цього Договору. Надання Кредиту здійснюється на підставі письмового повідомлення Позичальником Кредитодавця про свій намір отримати черговий Транш Кредиту із зазначенням його суми та терміну користування не пізніше, ніж на 3 банківських дня до бажаної дати отримання Кредиту, за умови Додаткової угоди відповідно до п.2.5. цього Договору.

Підпунктом 1.3.1. пункту 1.3 Додаткової угоди №8 передбачено, що в забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором Позичальник зобов'язується в одноденний строк з моменту його підписання укласти з Кредитодавцем договір іпотеки особисто або забезпечити їх укладення між Кредитодавцем та майновим поручителем. Кредитодавець не надає Позичальнику Кредит до укладеного договору застави/поруки/іпотеки в забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за цим договором.

Стосовно посилання Позивача на ч. 1 ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позивач зазначає, що він не давав згоду на збільшення процентної ставки за користування кредитом у гривні з 15,5 % до 18 % річних та введення обсягу валютного кредиту на суму 2 700 000 Євро із процентною ставкою 13,3 % річних по Кредитному договору № 07/07к від 28.09.2007, яке було оформлено Додатковою угодою № 8 від 06.06.2008, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, а тому забезпечувальне зобов'язання є припиненим (Договір поруки від 28.09.2007).

Пунктом 3.4. Договору поруки сторони погодили, що поручитель (Позивач) погоджується із тим, що при внесенні будь-яких змін у Кредитний договір/Договір кредитної лінії в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності Поручителя або відбулася новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей Договір поруки і на Поручителя і не є підставою для припинення поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплат, тощо, без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання (Пункт 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Частиною 3 статті 35 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що відносно ТОВ фірми "РВК" (Позивача) порушено справу про банкрутство №918/1593/13.

В процесі розгляду справи про банкрутство Відповідачем (як кредитором) були заявлені вимоги до Позивача (як боржника) за вказаним договором поруки.

Заявлені вимоги у справі про банкрутство Позивачем та розпорядником майна Позивача не визнавалися.

У заперечення заявлених вимог Позивач та розпорядник майна посилалися на припинення договору поруки за ч.1 ст.559 ЦК України, на що в ухвалі Господарського суду Рівненської області від 04.03.2014 у справі № 918/1593/13 (справа про банкрутство Позивача) судом дано відповідний висновок та встановлено відсутність правових підстав вважати поруку припиненою за ч. 1 ст. 559 ЦК.

Судом у справі про банкрутство встановлено, що оскільки п. 3.4 договору поруки визначено згоду поручителя з тим, що при внесенні будь-яких змін у Кредитний договір/Договір кредитної лінії в тому числі, якщо такі зміни збільшують обсяг відповідальності поручителя або відбулась новація зобов'язання, такі зміни розповсюджуються на цей договір поруки і на поручителя і не є підставою для припинення поруки.

В своїх письмових пояснення (т. 2, а. с. 29) Позивач посилається на те, що ухвала Господарського суду Рівненської області від 04.03.2014 у справі № 918/1593/13, якою затверджено реєстр вимог кредиторів не може розглядатися як судове рішення у контексті ст. 35 ГПК України, оскільки не є процесуальним документом, яким вирішено спір по суті.

Суд зазначає, що ухвала суду, винесена за результатами розгляду майнових вимог кредитора у справі про банкрутство боржника по суті є рішенням суду, а тому обставини встановлені в ухвалі суду від 04.03.2014 року щодо припинення поруки за ч. 1 ст. 559 ЦК України не потребують доказування у даній справі.

Згідно із п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

З наведеного вбачається, що у справі про банкрутство фактично розглядалися майнові вимоги і заперечення Позивача та ліквідатора Позивача щодо припинення Договору поруки на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника.

Частиною 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Приписи п. 7 ч. 1 ст. 12 ГПК України, в свою чергу, визначають, що господарським судам підвідомчі справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Стосовно обгрунтування товариством позовних вимог посиланням на ч. 4 ст. 559 ЦК України суд зазначає наступне.

В додаткових письмових поясненнях від 11.06.2014 р. (т. 1, а. с. 119) Позивач вважає поруку припиненою також й за ч. 4 ст. 559 ЦК України, за змістом якої Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України визначено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Частиною 4 статті 22 ГПК України визначено зміну підстави або предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог виключно як право позивача, при цьому пункт 2 частини 1 ст. 83 ГПК України передбачає право господарського суду вийти за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов, і про це є клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог або їх підстав на власний розсуд."

Відповідно до абзацу 7 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим господарський суд, з'ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Таким чином, при первісному розгляді справи Позивачем було доповнено позов новою обставиною (письмові пояснення від 11.06.2014 р., т. 1, а. с. 119-120) при збереженні первісної.

Судом встановлено, що 21 вересня 2009 року ВАТ "ВіЕйБі Банк" звернулося до ВАТ "Рівнеголовпостач" з вимогою на підставі пункту 4.5 Договору кредиту про дострокову сплату заборгованості за Кредитним договором №07/07К від 28.09.2007 р., а саме: заборгованості, штрафних санкцій та інфляційних витрат в сумі 45 541 375 грн. 31 коп. та 2 617 695, 90 Євро до 05 жовтня 2009 року включно (т. 1 а. с. 114-115). Дана вимога ВАТ "Рівнеголовпостач" була отримана 24.09.2009 року, що вбачається з відтиску штампу вхідної кореспонденції на вимозі.

Згідно п. 7.5. Кредитного договору у разі настання обставин, визначених п.п.2.10.3, 3.2.3., 4.5., 5.2, термін повернення Кредиту вважається таким, що настав, і відповідно, Позичальник зобов'язаний повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний час користування Кредитом, комісії, штрафні санкції у розмірах та на умовах, що визначені цим Договором.

Відповідно до пункту 4.5. Кредитного договору сторони погодилися, що Кредитодавець має право у разі невиконання Позичальником будь-якого із зобов'язань, визначених цим Договором, вимагати погашення Кредиту, сплати процентів за фактичний час користування Кредитом, комісій та штрафних санкцій, а Позичальник зобов'язаний виконати цю вимогу за реквізитами та у день, що вказані Кредитодавцем у письмовій вимозі. Після повного погашення заборгованості Позичальника за цим Договором дія Договору припиняється.

Таким чином, судом встановлено, що строк повернення Кредиту, що настав, є дата отримання Позичальником вимоги банку, а саме 24 вересня 2009 року.

З повідомлення надісланого ВАТ "Рівнеголовпостач" до ВАТ "ВіЕйБі Банк" вбачається, що ВАТ "Рівнеголовпостач" визнав суму боргу (т. 1 а. с. 116).

Судом встановлено, що Відповідач звертався до Позивача як поручителя з вимогою від 21.09.2009 р. №31/2-5365 (т. 2, а. с. 95, докази направлення а. с. 97 - 98) про дострокову сплату заборгованості за Кредитним договором №07/07К від 28.09.2007 р., а саме: заборгованості, штрафних санкцій та інфляційних витрат в сумі 45 541 375 грн. 31 коп. та 2 617 695, 90 євро до 05 жовтня 2009 року включно.

Позивач вказує, що оскільки Договором поруки визначено, що Договір буде діяти до повного виконання зобов'язань за кредитним договором (п. 7. 5. Кредитного договору), а строк виконання зобов'язання настав з моменту отримання ВАТ "Рівнеголовпостач" вимоги №31/2-5357 про дострокове погашення заборгованості - 24.09.2009 року, шестимісячний строк пред'явлення вимоги у формі позову до Позивача сплив 24.03.2010 року.

При цьому, як вже було зазначено вище, Позивач зазначає, що з вимогою до нього як поручителя Відповідач повинен був звернутися виключно в судовому порядку, а направлена вимога від 21.09.2009 р. №31/2-5365 не може вважати пред'явленою вимогою у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, і в судовому порядку Відповідач заявив вимоги до Позивача лише 16 грудня 2013 року (у справі про банкрутство).

Таким чином, Позивач вважає припиненим договір поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Правової позиції щодо заявлення вимоги у формі позову дотримується Верховний Суд України в постанові від 17.09.2014 року у справі 6-53цс14.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених статтею 111-16 цього Кодексу, підлягають опублікуванню на офіційному веб-сайті Верховного Суду України не пізніш як через десять днів з дня їх прийняття.

Оскільки в судовому порядку Відповідач звернувся до Позивача із вимогою лише 16 грудня 2013 року (у справі про банкрутство), а шестимісячний строк для пред'явлення позову до Позивача сплив 24.03.2010 року, - суд дійшов висновку про те, що Відповідач пропустив строк звернення до Позивача (поручителя) із відповідною вимогою у формі позову, а відтак порука за ч. 4 ст. 559 ЦК України вважається припиненою.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За умовами ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення сторін, враховуючи докази надані Позивачем на підтвердження заявлених вимог, а також вказівки суду касаційної інстанції, - вимоги Позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 218, 00 грн., покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 34, ч. 3 ст. 35, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати припиненим Договір поруки від 28 вересня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк"), Відкритим акціонерним товариством "Рівнеголовпостач" та Товариством з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК".

3. Стягнути з Публічного акціонерне товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" (04119, м.Київ, вул.Дягтярівська, 27-т, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - фірма "РВК" (33009, м.Рівне, вул. У.Самчука, 30а, ) 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. витрат по оплаті судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано суддею 20 лютого 2015 року

Суддя Гудзенко Я.О.