ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" лютого 2015 р.Справа № 916/2965/14

Колегія суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого судді Шаратова Ю.А., суддів Лічмана Л.В. та Літвінова С.В., розглянувши матеріали справи № 916/2965/14 за позовом: Заступника прокурора міста Одеси (65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 24-а) в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (65114, м. Одеса, 12-а, лінія 6-ї ст. Люстдорфської дороги, буд. 22)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Ланжерон-Плаза" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1Б, )

про стягнення збитків у розмірі 258 615,00 грн.

Прокурор - Шарандак О.І. (довіреність від 16.01.2015 № 05/3-390вн-15);

Від позивача - Краснощок О.О. (довіреність від 14.10.2014 №3550/10);

Ільїн В.В. (довіреність від 31.03.2014 №1248/10);

Від відповідача - Терентьева І.В. (довіреність від 24.01.2014 № 65).

Суть спору:

Заступник прокурора міста Одеси звернувся в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (далі - Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ланжерон-Плаза" (далі - Відповідач) про стягнення збитків, заподіяних державі внаслідок самовільного водокористування - забору води в кількості 4 500 м3, у розмірі 258 615,00 грн.

Ухвалою суду від 29.07.2014 порушено провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.10.2014 справу прийнято до провадження суддею Шаратовим Ю.А. та призначено розгляд на 31.10.2014.

У судовому засіданні оголошувались перерви 31.10.2014 до 04.11.2014, 04.11.2014 до 20.11.2014, 20.11.2014 до 05.12.2014, 05.12.2014 до 11.12.2014.

Ухвалою суду від 11.12.2014 справу призначено до колегіального розгляду.

Ухвалою від 15.12.2014 справу прийнято до провадження колегією суддів господарського суду Одеської області у складі: головуючого суді Шаратова Ю.А., суддів Лічмана Л.В. і Літвінова С.В., та призначено її розгляд на 14.01.2015.

Ухвалою від 14.01.2015 відкладено розгляд справи до 28.01.2015.

У судовому засіданні 28.01.2015 оголошено перерву до 09.02.2015.

Прокурор та представники Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 44, 48, 49, 50, 109, 111 Водного кодексу України, статті 37, 38, 67, 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», обґрунтовані встановленням факту ведення Відповідачем господарської діяльності без отримання відповідного дозволу на спеціальне водокористування та здійснення самовільного забору води у кількості 4 500 м3, у період з 01.01.2010 до 01.07.2013, в наслідок чого державі заподіяні збитки у розмірі 258 615,00 грн.

Заперечуючи проти доводів Відповідача, Позивач зазначає, що планова перевірка ТОВ „Ланжерон-Плаза" проводилась з 29.07.2013 до 16.08.2013, претензія була виставлена та пред'явлена 25.10.2013, тобто тоді, коли пункт 1.2 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, діяв у редакції наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011 № 220, яка визначає порядок визначення збитків за самовільне використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) без встановлення факту забруднення. А відтак, на думку Позивача, ним правомірно розраховано суму збитків заподіяних самовільним водокористуванням Відповідачем за весь період з 01.01.2010 до 01.07.2013.

Окрім того, Позивач зазначає, що ТОВ „Ланжерон-Плаза" придбало артезіанську свердловину (номер споруди 44 відповідно до схематичного плану будівель та споруд) на підставі Договору купівлі-продажу від 13.11.2009 з ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2». Отже, згідно із статтею 42 Водного кодексу України ТОВ „Ланжерон-Плаза" є первинним водокористувачем, і відповідно до наданої Відповідачем статистичної звітності за формою № 2-ТП (водгосп), у періоді за який нараховані збитки, саме він здійснював забір води з артезіанської свердловини на власні потреби та не передавав воду іншим підприємствам.

Прокурор вказує на те, що постановою господарського суду Одеської області від 28.01.2011 у справі № 21/97-10-5556 ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2» визнано банкрутом, припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління та розпорядження його майном, а також припинено повноваження власника майна банкрута. Отже, з 28.01.2011 голова правління ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2» не мав права здійснювати будь-яку господарську діяльність.

Представник Відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

ТОВ „Ланжерон-Плаза" вказує на те, що спеціальне водокористування артсвердловиною № 9414 здійснювалось не ним, а орендарем - Відкритим акціонерним товариством «ОДЕСЬКИЙ СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД №2» на підставі Дозволу від 19.03.2010 № УКР 842-р/оде із терміном дії до 19.01.2013, якого було ліквідовано у 2012 році. Зважаючи на те, що ВАТ «ОДЕСЬКИЙ СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД №2» знаходилось у стадії ліквідації і не мало можливості здійснювати оплату за водокористування у зв'язку із арештом поточних рахунків, оплату за воду здійснював Відповідач, як власник будівель та споруд, переданих у користування за Договором оренди від 01.12.2009 № 13.

Позиція Відповідача також полягає у тому, що, на його думку, Позивачем необґрунтовано здійснено розрахунок збитків заподіяних державі із застосуванням формули 23, встановленої Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389. При цьому, оскільки згідно із пунктом 1.2 вказаної Методики, в редакції, що діяла до 08.08.2011, вона встановлювала порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, які призвели до забруднення водних об'єктів, поверхневих та підземних вод, обов'язковою передумовою для її застосування є встановлення фактів не лише самовільного водокористування, а й такого забруднення. Однак, Позивачем не виявлено факту забруднення ТОВ „Ланжерон-Плаза" підземних вод внаслідок самовільного водокористування без відповідного дозволу, що виключає, на думку Відповідача, можливість розрахунку збитків за вказаною Методикою.

Також, Відповідач зазначає, що на його думку, прокурором та Позивачем не доведено наявність усіх елементів цивільного правопорушення, зокрема, шкідливого результату - збитків навколишньому природному середовищу в наслідок дій ТОВ „Ланжерон-Плаза".

У додаткових поясненнях до Відзиву на позовну заяву від 08.10.2014 № 111 (вхід. від 09.10.2014 № 26466/14) Відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України /т. I а.с. 127/.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, заслухавши прокурора, представників Позивача та Відповідача, суд,

в с т а н о в и в :

У період з 29.07.2013 до 16.08.2013 на підставі наказу № 421 від 17.07.2013 та направлення від 22.07.2013 № 100521 Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря було проведено планову перевірку ТОВ „Ланжерон-Плаза", за результатами якої складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами /т. I а.с. 13-27/. Цей акт підписаний директором ТОВ „Ланжерон-Плаза" Терентьєвим В.І. без зауважень. Вказаною перевіркою встановлено здійснення водопостачання Відповідача на госппобутові потреби з підземних джерел без наявності дозволу на спеціальне водокористування, за рахунок артсвердловини, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Митна площа, 1Б.

На підставі наданих ТОВ „Ланжерон-Плаза" звітів про використання води за формою № 2-ТП (водгосп) за 2010 рік, за 2011 рік, за перше півріччя 2013 року (т. I а.с. 32-39) Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря було складено та направлено Відповідачу Претензію від 25.10.2013 № 100057 із пропозицією добровільно відшкодувати збитки, нанесені державі самовільним забором води з артезіанської свердловини у розмірі 258 615,00 грн. /т. I а.с. 40-41/. Сума збитків розрахована за формулою 23 відповідно до пункту 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783, у редакції наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011 № 220, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2011 за № 881/19619. А саме: 258 615,00 = 100 X 4500 Х 57,47 / 100, де 4 500 куб. м - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів, 57,47 грн. ставка збору за 100 куб. м. за спеціальне використання води, встановлена статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення.

Проте, вказану суму збитків Відповідач у добровільному порядку не відшкодував.

Відповідно до частини першої, пункту «з» частини другої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII, з наступними змінами та доповненнями, порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів.

Згідно із частинами першою, третьою статті 42, пунктом 9 частини першої статті 44 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу (частина перша статті 48, частини перша статті 49 Водного кодексу України).

Пунктом 6 частини третьої статті 110 Водного кодексу України передбачено, що відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні, зокрема, у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Суд не приймає довід Відповідача щодо недоведеності прокурором та Позивачем наявності усіх елементів цивільного правопорушення, зокрема, шкідливого результату - збитків навколишньому природному середовищу, з огляду на наступне.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, згідно із частинами першою та другою якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для відшкодування шкоди необхідним є встановлення наявності таких елементів складу цивільного правопорушення як протиправність дій (бездіяльності), заподіювана шкода, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, вина особи, яка заподіяла шкоду, та розмір заподіяної шкоди.

Усі води (водні об'єкти) підлягають охороні від забруднення, засмічення, вичерпання та інших дій, які можуть погіршити умови водопостачання, завдавати шкоди здоров'ю людей, спричинити зменшення рибних запасів та інших об'єктів водного промислу, погіршення умов існування диких тварин, зниження родючості земель та інші несприятливі явища внаслідок зміни фізичних і хімічних властивостей вод, зниження їх здатності до природного очищення, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод (частина перша статті 95 Водного кодексу України).

Згідно із частиною дев'ятою статті 49 Водного кодексу України у дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. Отже, здійснення спеціального водокористування без одержання відповідного дозволу, завдає шкоду (спричиняє збитки) державі через не встановлення вказаних лімітів, наслідком чого є несприятливі явища, зокрема, вичерпання води, порушення гідрологічного і гідрогеологічного режиму вод тощо.

Здійснюючи спеціальне водокористування без отримання відповідного на те дозволу в порушення вимог статей 42, 44, 48, 49 Водного кодексу України, Відповідач діяв протиправно, і з наявністю вини, оскільки він не міг не усвідомлювати протиправність своїх дій, міг передбачити їх шкідливі наслідки, і лише від його волі залежало вчинення цих дій. При цьому, шкоду державі завдано внаслідок порушення правил спеціального водокористування саме діями Відповідача.

Відповідно до частини першої статті 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Порядок визначення розмірів відшкодування вказаних збитків встановлений Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (далі - Методика), затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783.

Слід зазначити, що пункти 1.2, 9.1 цієї Методики, у редакціях, які діяли до внесення змін наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011 № 220, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2011, який набрав чинності 08.08.2011, встановлювали обов'язкові передумови для визначення розміру збитків на її підставі, а саме: наявність фактів самовільного використання та забруднення водокористувачем підземних вод, а також передбачали виняток для незастосування формули 23 в разі забору прісних вод з глибини більше 20 м.

Відповідно до пунктів 1.2, 9.1 Методики, у редакції наказу Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011 № 220, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.07.2011, вона встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, зокрема, у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)). Розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), здійснюється за формулою 23. Тобто, з 08.08.2011, у зв'язку із набранням чинності наказом від 30.06.2011 № 220, дію Методики розповсюджено на випадки визначення розміру збитків без наявності, як передумови (кваліфікуючої ознаки), факту забруднення водокористувачем підземних вод, а також, скасовано виняток для незастосування формули 23 в разі забору прісних вод з глибини більше 20 м.

Отже, за відсутності встановленого державними інспекторами факту забруднення Відповідачем підземних вод, та з урахуванням визначеної глибини свердловини - 77,0 м (т. І а.с. 161), нарахування суми збитків за вказаною Методикою, за період з 01.01.2010 до 07.08.2011 включно, є неправомірним. Разом з тим, нарахування суми збитків відповідно до Методики, у період з 08.08.2011 до 01.07.2013, за наявності лише факту самовільного водокористування, є правомірним. Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Вищого господарського суду України від 16.07.2013 у справі № 5017/3001/2012.

Сума завданих державі збитків внаслідок ведення Відповідачем господарської діяльності без отримання відповідного дозволу на спеціальне водокористування та здійснення самовільного забору води у кількості 2277 куб. м за період з 08.08.2011 до 01.07.2013 становить 130 859,19 грн. Яка розраховується наступним чином: 130 859,19 = 100 X 2277 Х 57,47 / 100, де 2277 куб. м - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів, 57,47 грн. ставка збору за 100 куб. м. за спеціальне використання води, встановлена статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення. Судом перевірено правильність розрахунку вказаної суми виконаного Позивачем /т. IІ а.с. 14-15/. Отже, з огляду на наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, позовні вимоги в частині стягнення зазначеної суми збитків підлягають задоволенню.

Суд не приймає довід Відповідача про те, що спеціальне водокористування здійснювалося не ним, а орендарем - ВАТ «ОДЕСЬКИЙ СУДОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД №2» на підставі Дозволу від 19.03.2010 № УКР 842-р/оде із терміном дії до 19.01.2013, до моменту його ліквідації у 2012 році, з огляду на наступне.

Згідно із статтею 42 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи. Первинні водокористувачі - це ті, що мають власні водозабірні споруди і відповідне обладнання для забору води. Вторинні водокористувачі (абоненти) - це ті, що не мають власних водозабірних споруд і отримують воду з водозабірних споруд первинних водокористувачів та скидають стічні води в їх системи на умовах, що встановлюються між ними.

ТОВ „Ланжерон-Плаза" є власником артезіанської свердловини (літ. 44), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Митна площа, 1Б, на підставі Договору купівлі-продажу від 13.11.2009, укладеного з ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2» /т. I а.с. 150/. Отже, Відповідач відповідно до статті 42 Водного кодексу України є первинним водокористувачем.

На підставі Договору оренди від 01.12.2009 № 13, за Актом приймання-передачі об'єкта оренди від 01.12.2009, ТОВ „Ланжерон-Плаза" передало ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2» в строкове платне користування нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Митна площа, 1Б, зокрема, й артсвердловину (літ. 44) /т. I а.с. 96-99, 100/.

Проте, постановою господарського суду Одеської області від 28.01.2011 у справі № 21/97-10-5556 ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2» визнано банкрутом, припинено повноваження органів управління банкрута щодо управління та розпорядження його майном, а також припинено повноваження власника майна банкрута /т. ІІ а.с. 19-24/.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у редакції, яка діяла на момент винесення постанови господарського суду Одеської області від 28.01.2011 у справі № 21/97-10-5556, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури підприємницька діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу.

Тобто, з 28.01.2011, у зв'язку із припиненням підприємницької діяльності внаслідок визнання банкрутом на підставі постанови господарського суду Одеської області від 28.01.2011 у справі № 21/97-10-5556, ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2» не міг здійснювати господарську діяльність із спеціального водокористування.

Слід також зазначити, що відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 28.01.2015 запис про припинення юридичної особи - ВАТ «Одеський Судноремонтний завод № 2» був внесений 07.03.2012 /т. ІІ а.с. 25-27/.

Отже, з 08.08.2011 до 01.07.2013, період за який стягується сума збитків, саме ТОВ „Ланжерон-Плаза", як первинний водокористувач, здійснювало самовільний забір води з артезіанської свердловини (літ. 44), що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Митна площа, 1Б. Ці обставини підтверджуються складеною Відповідачем статистичною звітністю за формою № 2-ТП (водгосп) (т. I а.с. 32-39), а також Письмовими поясненнями директора ТОВ „Ланжерон-Плаза" Терентьєва В.І. від 16.08.2013. У вказаних поясненнях, наданих Позивачу, повідомлено, що Відповідач з метою водокористування використовує артсвердловину, яка була придбана у колишнього користувача ВАТ «ОСРЗ-2», яке мало дозвіл до січня 2013 року. Протягом січня-серпня 2013 року ТОВ „Ланжерон-Плаза" займалося підготовкою документів для переукладання договору на право водокористування. Оплата в цей період здійснювалась згідно даних лічильника води щоквартально. При цьому, директор ТОВ „Ланжерон-Плаза" зазначив, що після отримання дозвільних документів, зобов'язується переоформити дозвіл на водокористування /т. I а.с. 30/.

Заява Відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 256, частини першої статті 257, частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (пункт 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10).

З огляду на те, що судом встановлено неправомірність нарахування суми збитків за період з 01.01.2010 до 07.08.2011 включно, через відсутність фактів забруднення Відповідачем підземних вод, та винятку, визначеного Методикою для свердловин глибиною більше ніж 20 м, тобто відсутність порушеного права Позивача, позовні вимоги в частині стягнення суми збитків за вказаний період у розмірі 127 755,81 грн. (258 615,00 - 130 859,19 = 127 755,81) не підлягають задоволенню з підстав їх необґрунтованості.

Позовна давність щодо вимог про стягнення суми збитків за період з 08.08.2011 до 01.07.2013 у розмірі 130 859,19 грн. не сплила, оскільки позовну заяву прокурором подано 28.07.2014, що підтверджується відповідним штампом для реєстрації вхідної кореспонденції господарського суду Одеської області /т. І а.с. 2/.

На підставі викладеного, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача суми завданих державі збитків внаслідок ведення господарської діяльності без отримання відповідного дозволу на спеціальне водокористування та здійснення самовільного забору води у кількості 2 277 куб. м за період з 08.08.2011 до 01.07.2013 у розмірі 130 859,19 грн.

При розподілі господарських витрат суд виходить з положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, згідно із якими судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Повне рішення складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та підписано 11 лютого 2015 р.

Керуючись частинами першою, третьою статті 42, пунктом 9 частини першої статті 44, частиною першою статті 48, частиною першою статті 49, частиною дев'ятою статті 49, частиною першою статті 95, пунктом 6 частини третьої статті 110, частиною першою статті 111 Водного кодексу України, частиною першою статті 256, частиною першою статті 257, частиною першою статті 261, статтею 1166 Цивільного кодексу України, частиною першою, пунктом «з» частини другої статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» від 25.06.1991 № 1264-XII, частиною першою статті 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», у редакції, яка діяла до 19.01.2013, пунктами 1.2, 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 за № 767/16783, наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 30.06.2011 № 220, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.07.2011, пункт 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 № 10, статтями 33, 34, 35, 49, 82, 84-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Ланжерон-Плаза" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1Б, ) суму збитків у розмірі 130 859,19 грн. (сто тридцять тисяч вісімсот п'ятдесят дев'ять гривень 19 коп.) в доход Державного бюджету України (р/р №0008 УДКСУ у м. Одеса, . Банк: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області МФО 828011, код платежу 101, код бюджетної класифікації 24062100).

3. В задоволені іншої частини позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Ланжерон-Плаза" (65026, м. Одеса, Митна площа, 1Б, ) в доход Державного бюджету України (боржник: ГУДКСУ в Одеській області, код 37607526, р/р № 3008, МФО 828011, КБК 22030001, або на інші рахунки) суму судового збору у розмірі 2 617,18 грн. (дві тисячі шістсот сімнадцять гривень 18 коп).

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.А. Шаратов

Суддя Л.В. Лічман

Суддя С.В. Літвінов