КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа№ 10/41

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - не з`явився

від відповідача - Карманніков М.О.

від ВДВС - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 (суддя Котков О.В.)

за скаргою Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» на дії органу Державної виконавчої служби у справі

за позовом Відкритого акціонерного товариства «Луцьксантехмонтаж № 536»

до Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс»

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» звернулось до Господарського суду міста Києва із скаргою на дії органу Державної виконавчої служби.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 скарга відповідача була відхилена.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій вказує, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.10.2014 та постановити рішення, яким скаргу на дії ДВС задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.01.2015 апелянту був поновлений строк на прийняття апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначена до розгляду на 10.02.2015.

В судове засідання з`явився представник відповідача та надав усні пояснення стосовно предмету спору.

Представники позивача та відділу ДВС в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

Відкрите акціонерне товариство «Луцьксантехмонтаж № 536» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан-Моторс» заборгованості за договором № 8-551/08 від 17.10.2008 в сумі 4 484 947, 10 грн., а також 259 233, 88 грн. пені, 229 776,60 грн. 3% річних та 671 939,54 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.03.2011, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2011, позов задоволено повністю та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 5 671 633,12 грн.

31.05.2011 на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 видано наказ.

26.08.2014 до Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, в якій заявник просив скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.08.2014 (ВП № 27743482) Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві, оскільки ними повністю сплачений борг, за рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними матеріалами справи оскільки в наданий боржнику строк, останнім наказ Господарського суду міста Києва № 10/41 від 31.05.2011 самостійно виконано не було, ВДВС на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.08.2014 року ВП № 27743482.

В той час як боржник в своїй скарзі зазначає, що ВДВС виносилась постанова про накладення арешту на майно боржника 02.08.2014, проте доказів вказаного останнім ані суду першої ані суду апеляційної інстанції надано не було.

В п. 32 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-08/369 від 29.06.10 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у 2009 році щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» вказується, що в останньому абзаці пункту 8 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 28.03.02. № 04-5/365 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» (з подальшими змінами) зазначено, що за результатами розгляду скарги (на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби) виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Колегією суддів не приймається до уваги твердження апелянта проте, що боржником та кредитором органи Державної виконавчої служби повідомлялися про повне погашення боргу за наказом Господарського суду міста Києва № 10/41 від 31.05.2011, оскільки зазначене не знайшло свого підтвердження в матеріалах даної справи.

Отже, враховуючи те, що доказів повідомлення кредитором і боржником ВДВС про факт повного виконання рішення Господарського суду міста Києва від 14.03.2011 по справі № 10/41 до суду не представлено, приймаючи до уваги, що доказів винесення ВДВС постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.08.2014 ВП № 27743482 до суду не надано, вимоги скаржника про скасування постанови органів Державної виконавчої служби від 02.08.2011 про накладення арешту на майно є необґрунтованими та недоведеними в силу вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Посилання апелянта в скарзі на ухвалу суду від 21.10.2014 на те, що останнім помилково було зазначено про постанову ВДВС про накладення арешту від 02.08.2014, замість 12.08.2014, не приймається до уваги колегією суддів, оскільки зазначене не є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з причин, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивача або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Звертаючись до суду першої інстанції із скаргою на дії ДВС, в прохальній частині скаржником чітко зазначено про скасування постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.08.2014.

Таким чином, зважаючи на все зазначене, ухвала суду від 21.10.2014 прийнята з дотриманням усіх вимог ГПК України, а отже підстави для її скасування відсутні та не доведені скаржником.

У відповідності до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції дане питання вирішено всебічно та повно, ухвала винесена з дотриманням норм процесуального права є законною та обґрунтованою, а отже апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Автомобільна компанія «Богдан Моторс» залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду м. Києва від 21.10.2014 у справі № 10/41- без змін.

Матеріали справи № 10/41 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов