ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 922/1226/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Удовиченка О.С.,
суддів:Міщенка П.К., Поліщука В.Ю.
розглянувши касаційну скаргу на постанову та на ухвалу Новоград-Волинської державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області Харківського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року господарського суду Харківської області від 16.09.2014 року (про розгляд вимог за заявою ОДПІ №30369 від 04.09.2014 року)
у справі№922/1226/13
господарського суду за заявою доХарківської області Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма Рогань" Публічного акціонерного товариства "Миропільська паперова фабрика"
провизнання банкрутом

За участю представників: ПАТ "Миропільська паперова фабрика" - Кравченко В.П.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.09.2014 року у справі №922/1226/13 (колегія суддів: головуючий суддя Чистякова І.О., суддя Дзюба О.А., суддя Казарцева В.В.) відхилено повністю вимоги Новоград - Волинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області до банкрута за заявою (вх. №30369 від 04 вересня 2014 року) в сумі 40881,00 грн.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року (судді: Фоміна В.О. - головуючий; Крестьянінов О.О.; Шевель О.В.) апеляційну скаргу Новоград-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів і зборів у Житомирській області залишено без задоволення. Ухвалу господарського суду Харківської області від 16.09.2014 року у справі № 922/1226/13 залишено без змін.

Не погодившись із наведеними судовими актами, Новоград-Волинська ОДПІ ГУ Міндоходів і зборів України у Житомирській області (Далі - ОДПІ) звернулась до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, з проханням їх скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про визнання грошових вимог заявника на суму 40 881, 00 ГРН., що виникли після визнання боржника банкрутом, задовольнити, посилаючись на порушення та невірне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

На думку заявника касаційної скарги, оскільки підприємство банкрута здійснює діяльність, яка підлягає оподаткуванню, про що свідчать подані до податкового органу декларації, відтак незважаючи на положення ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Далі - Закон про банкрутство), грошові вимоги податкового органу на суму 40 881,00 грн. підлягають задоволенню.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи касаційної скарги, дійшла до висновку про часткове задоволенні касаційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2013 року порушено провадження у справі про банкрутство ПАТ "Миропільська паперова фабрика", визнано вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Рогань" у розмірі 450 846,77 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Телешуна Юрія Володимировича.

Постановою господарського суд Харківської області від 12.06.2014 року ПАТ "Миропільська паперова фабрика" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Севостьянова Є.В.

04.09.2014 року ОДПІ звернулась до господарського суду Харківської області із заявою вх.№30369 про визнання кредиторських вимог за зобов'язаннями ПАТ "Миропільська паперова фабрика", що виникли після відкриття ліквідаційної процедури в сумі 40881,00 грн.

В обґрунтування заяви ОДПІ посилалась на те, що боржник є платником податків і зборів та перебуває на обліку в Романівському відділенні Новоград-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів і зборів України України у Житомирській області. Станом на 11.08.2014 року податковий борг ПАТ "Миропільська паперова фабрика" складає 40 881,00 грн., з яких: по земельному податку 9 569,64 грн.; по податку на додану вартість 8 728,00 грн., та єдиний соціальний внесок в сумі 22 583,36 грн.

Листом від 15.09.2014 року вх. 31831 ліквідатор повідомив про відхилення вимог ОДПІ, на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України "Про відновлення платоспроможності або визнання його банкрутом".

Розглянувши вимоги податкового органу, які виникли після визнання боржника банкрутом на суму 40 881,00 грн., господарський суд першої інстанції, рішення якого підтримав у постанові апеляційний господарський суд, дійшов висновку про відмову у задоволенні кредиторських вимог заявника, з огляду на те, що грошові вимоги ОДПІ зі сплати податків наведених у заяві, не мають характеру поточних, оскільки виникли після визнання боржника банкрутом та введення щодо ПАТ "Миропільська паперова фабрика" ліквідаційної процедури.

Згідно із частинами 1 ст. 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 року N 4212-VI) (далі - Закон про банкрутство) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

За визначенням ст. 1 Закону про банкрутство, кредитор - це юридична або фізична особа, яка має у встановленому порядку підтверджені документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника, щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника, а також органи державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва за умови виникнення таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, у процедурах банкрутства боржника.

Колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись із попередніми судовими інстанціями щодо висновку про відхилення кредиторських вимог податкового органу, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 38 Закону про банкрутство, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов'язань банкрута вважається таким, що настав, у банкрута не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури, а вимоги, виникли під час проведення процедур банкрутства (розпорядження майном та санації), можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Також згідно положень зазначеної статті у банкрута припиняється підприємницька діяльність та припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також повноваження власника (власників) майна банкрута.

У ліквідаційній процедурі нові зобов'язання у банкрута можуть виникати у випадках, передбачених у цьому Законі, зокрема, такими випадками є зобов'язання з оплати поточних комунальних і експлуатаційних витрат та інших витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури (п. 1 ст. 38, п.8 ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

У заяві від 04.09.2014 року, серед іншого, ОДПІ вказує про наявність, зокрема, заборгованості у банкрута зі сплати земельного податку у розмірі 9 596,64 грн. за період липень 2014 року, тобто після визнання боржника банкрутом.

Слід відзначити про підставність такого нарахування та про пріоритетність застосування, у даному випадку, земельного та податкового законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 1.1. Податкового кодексу України, цей кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Судами встановлено, що боржник перебуває на обліку у Новоград-Волинській ОДПІ ГУ Міндоходів і зборів України у Житомирській області, як платник окремих податків, відповідно до ст. 16 Податкового кодексу України.

Згідно розрахунку боргу ПАТ "Миропільська паперова фабрика" самостійно визначено зобов'язання та подано декларацію з плати за землю на початку звітного (календарного) року, за який платником податків визначається плата за землю, відповідно до - п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Земельного кодексу України, суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Колегія суддів касаційної інстанції, з урахуванням наведених норм, вважає за необхідне відзначити, що обмеження, передбачені нормами ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, не стосуються, у даному випадку, вимог Новоград-Волинської ОДПІ ГУ Міндоходів і зборів України у Житомирській області, оскільки у матеріалах справи відсутні докази припинення земельних відносин, суб'єктом яких є банкрут, а також відсутні докази подання ліквідатором, у даній справі, за наявності зміни обставин (визнання боржника банкрутом), які існували на момент подання податкової декларації, подання уточнюючого розрахунку, у якому виключено суми до сплати, які, не підлягають сплаті після визнання боржника банкрутом.

Оскільки, приписами Податкового кодексу України не передбачено самостійного корегування податковим органом сум, задекларованих платником податків, а земельне законодавство не пов'язує визнання особи банкрутом з припиненням зобов'язань зі сплати податку на землю, отже, нараховану ОДПІ суму зі сплати земельного податку у розмірі 9 569,64 грн. за період липень 2014 року, слід вважати витратами пов'язаними з ліквідаційною процедурою.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний господарський суд про безпідставність вимог заявника щодо відхилення вимог зі сплати земельного податку у розмірі 9 569,64 грн. за період липень 2014 року, тобто після визнання боржника банкрутом таким, що не відповідає обставинам справи та приписам чинного законодавства.

Згідно зі ст. 38 Закону про банкрутство вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтись тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Судом першої інстанції встановлено, що на офіційному веб - сайті Вищого господарського суду України 13.06.2014 року було оприлюднено повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури за № 4864.

Визначено граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника: 13.08.2014 року.

Проте, на розгляд до господарського суду Харківської області заява Новоград - Волинської об'єднаної Державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області (вх. 30369) з вимогами до банкрута надійшла лише 04.09.2014 року, тобто поза межами двомісячного строку, визначеного у ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство.

Оскільки, Законом обмежено строк подання заяв кредиторів, грошові вимоги яких виникли під час проведення процедур банкрутства, двома місяцями з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, вимоги таких кредиторів, які у встановлений строк не звернулися до господарського суду, мають погашатись в шосту чергу.

Разом з тим, дійшовши висновку про те, що вимоги ОДПІ, зокрема, зі сплати земельного податку, не є поточними та відхиливши вимоги, у повному обсязі, суди не з'ясували наявність підстав визначених у ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство щодо включення вимог, які подані поза межами двомісячного строку до шостої черги задоволення кредиторських вимог.

В силу ст. 1115, 1117 ГПК України, у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням. Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 3) ст. 1119 ГПК України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких підстав, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року та ухвала господарського суду Харківської області від 16.09.2014 року у справі №922/1226/13 мають бути скасовані, а справа направлена на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

При новому розгляді справи, господарському суду необхідно врахувати наведене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам, які мають юридичне значення для її розгляду, правильно застосувати норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 ГПК України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Новоград-Волинської державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області задовольнити частково.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року та ухвалу господарського суду Харківської області від 16.09.2014 року (про розгляд вимог за заявою Новоград-Волинської державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Житомирській області №30369 від 04.09.2014 року) у справі №922/1226/13 скасувати.

Справу №922/1226/13 передати на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Головуючий: О.С. Удовиченко

Судді: П. К. Міщенко

В.Ю. Поліщук