ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р.Справа № 923/1659/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод"

на рішення господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року

по справі №923/1659/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод"

про стягнення 137847,21 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ФО-П ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Херсонської області з позовом до ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод" про стягнення 137784,21 грн., з яких 120434 грн. основного боргу, 2164,87 грн. 3% річних, 15248,34 грн. втрат від інфляції.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року у справі №923/1659/14 (суддя Клепай З.В.) позовні вимоги ФО-П ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі: з відповідача на користь позивача стягнуто 120434 грн. основного боргу, 2164,87 грн. 3% річних, 15248,34 грн. втрат від інфляції та 2756,94 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, відповідачем не заперечувався факт отримання рахунків для оплати послуг, не спростовано твердження позивача про наявність заборгованості у сумі 120434грн., доказів повної оплати отриманих послуг суду не надано.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням господарського суду першої інстанції, відповідач (ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, з посиланням при цьому на порушення судом, при винесенні оскаржуваного рішення, норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник скаржника у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення від 19.01.215р.

Позивач (ФО-П ОСОБА_1) у судовому засіданні надав пояснення, згідно з якими позивач не погоджується з апеляційною скаргою ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод", просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод" за відсутністю представника відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представника позивача, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 27.01.2012р. між ТОВ "Новокаховський електромеханічний завод" (замовник, відповідач) та ФО-П ОСОБА_1 (перевізник, позивач) було укладено договір №12/12 перевезення вантажів (надалі - договір), за умовами якого замовник надає, а перевізник приймає до перевезення вантажі та здійснює їх експедиційний супровід, якщо інше не передбачено домовленістю сторін.

Відповідно до п.1.2 перевезення вантажів здійснюється автомобілями перевізника.

За п.1.3 договору ціна, строки та інші конкретні умови перевезення викладаються в заявці замовника, яка є невід'ємною частиною договору.

Пунктами 3.1-3.2 договору сторони передбачили, що вартість послуг за договором обумовлюється у кожному конкретному випадку перевезення після надання замовником заявки перевізнику до виконання. Рахунок для здійснення оплати виготовляється перевізником і надається замовнику після надання послуг.

Згідно з п.3.3 договору оплата наданих послуг здійснюється замовником протягом 20-ти банківських днів після надання послуг, визначених у п.1.1 договору, з моменту отримання рахунку на оплату, акта виконаних робіт та товарно-транспортної накладної/ видаткової накладної, завіреної печаткою вантажоотримувача/вантажовідправника.

Приписами п.3.4 договору встановлено, що за результатами наданих послуг перевізник повинен оформити акт виконаних послуг.

На виконання умов договору позивачем було надано на користь відповідача послуги на загальну суму 143772 грн., що не спростовується сторонами та підтверджується актами здачі-прийняття робіт (а.с. 21, 28, 35, 40, 46, 52, 58, 65, 72, 78, 86, 93) підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств, поясненнями відповідача викладеними у листі від 03.12.2013р. (а.с. 103) та відзиві на позовну заяву від 03.12.2014р. (а.с. 117-118).

Відповідачем було оплачено отримані від позивача послуги лише частково, на суму 23338 грн., що також не спростовується сторонами та підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

Викладені обставини стали підставою для звернення ФО-П ОСОБА_1 до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконання у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

У відповідності до ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Як вже було зазначено вище, факт надання послуг сторонами по справі не спростовується та напроти, підтверджується відповідними поясненнями позивача та відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що факт надання спірних послуг за договором №12/12 від 27.01.2012р. позивачем на користь відповідача по справі є встановленим.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Апеляційний господарський суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження відсутності або погашення заборгованості за спірним договором на суму 120434 грн.

Згідно з п.3.3 договору оплата наданих послуг здійснюється замовником протягом 20-ти банківських днів після надання послуг, визначених у п.1.1 договору, з моменту отримання рахунку на оплату, акта виконаних робіт та товарно-транспортної накладної/ видаткової накладної, завіреної печаткою вантажоотримувача/вантажовідправника.

Волевиявлення відповідача щодо визнання заборгованості, викладене письмово у відзиві на позовну заяву від 03.12.2014р. (а.с. 117-118), та факт часткової оплати отриманих від позивача послуг, є достатнім та необхідним для підтвердження факту отримання від позивача спірних рахунків.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача 120434 грн. суми основного боргу.

Щодо позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.3.3 договору оплата наданих послуг здійснюється замовником протягом 20-ти банківських днів після надання послуг, визначених у п.1.1 договору, з моменту отримання рахунку на оплату, акта виконаних робіт та товарно-транспортної накладної/ видаткової накладної, завіреної печаткою вантажоотримувача/вантажовідправника.

Апеляційний господарський суд зауважує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження дати отримання відповідачем рахунку оплати.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд позбавлений можливості встановити, з якого саме моменту слід відраховувати прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за спірним договором в частині оплати послуг.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ФО-П ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних, з огляду на необґрунтованість та недоведеність таких вимог.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод" слід частково задовольнити, а рішення господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року у справі №923/1659/14 - частково скасувати.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод" задовольнити частково.

2.Рішення господарського суду Херсонської області від 04 грудня 2014 року у справі №923/1659/14 скасувати частково, виклавши резолютивну частину вказаного рішення наступним чином:

„Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково:

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод" (74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 35, код ЄДР 36463062) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) 120434 (сто двадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. основного боргу та 2408 (дві тисячі чотириста вісім) грн. 74 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити."

3.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Новокаховський електромеханічний завод" (74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Першотравнева, 35, код ЄДР 36463062) 173 (сто сімдесят три) грн. 55 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4.Доручити господарському суду Херсонської області видати відповідні накази із зазначенням реквізитів сторін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 19 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов В.А. Лисенко А.І. Ярош