ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 909/1368/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді М.І.Хабіб

суддів В.М. Гриців

Я.О. Юрченка

при секретарі Мазепа Н.,

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Енергоринок", м.Київ, № 03/44-13268 від 30.12.14

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2014

у справі № 909/1368/14

за позовом: Державного підприємства "Енергоринок", м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго", м.Рогатин Івано-Франківської області

про: стягнення 21 000,00 грн штрафу

За участю представників:

позивача: Король А.С. - представник (довіреність в матеріалах справи)

відповідача: Кушніренко А.В. - представник (довіреність в матеріалах справи)

Апеляційну скаргу прийнято до розгляду колегією суддів у складі: суддя доповідач - М.І.Хабіб судді О.В.Зварич, Я.Ю. Юрченко.

Розпорядженням голови суду від 09.02.15 у склад колегії суддів замість судді О.В.Зварич у зв'язку з її перебуванням у відпустці введено суддю В.М. Гриців.

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 Державне підприємство "Енергоринок" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до ТзОВ "Соларенерго" про стягнення штрафу в сумі 21 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору купівлі-продажу електроенергії № 9603/09 від 31.05.2013 та додаткової угоди № 9604/09 від 31.05.2013 до договору, не виконав у встановлений строк своїх зобов'язань щодо впровадження та реєстрації автоматизованої системи комерційного обліку електроенергії (АСКОЕ) у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України.

Пунктом 3 додаткової угоди № 9604/09 встановлена відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 1000грн за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Позивач просить стягнути штраф в сумі 21 000,00грн, нарахований за період з 01.01.2014 по 21.01.2014.

Відповідач подав клопотання (вх. 20493/14 від 23.12.2014), в якому просив зменшити заявлену до стягнення суму штрафу. Клопотання обґрунтоване важким фінансовим станом товариства, наявністю заборгованості перед кредиторами, які здійснювали будівництво СЕС "Лазурне", та перед позичальниками, зокрема, перед ПАТ «Златобанк» за кредитними договорами.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 у справі № 909/1368/14 (суддя Шкіндер П.А.) позов задоволено частково .

Присуджено до стягнення з ТзОВ "Соларенерго" на користь ДП "Енергоринок" штраф в сумі 1000 грн. та 1827 грн судового збору.

В частині стягнення 20000 грн. штрафу - відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване положеннями ст.ст. 174, 193, 218, 219, 233 ГК України, ст.ст. 509, 530, 551, 610, 614, 617 ЦК України.

При прийнятті рішення суд першої інстанції виходив з того, що пеня нараховується за кожен день прострочення виконання грошового зобов'язання, а штраф нараховується одноразово за будь-яке порушення зобов'язання , він не може нараховуватися за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Відтак дійшов висновку, що коли договором передбачено сплату штрафу, який нараховується за кожен день прострочення виконання зобов'язання, сторони по суті встановлюють сплату пені, та, виходячи з норм ст. 230 ГК України, ст. 549 ЦК України, умов договору, визнання відповідачем факту порушення строків виконання зобов'язання, визнав правильним задоволити позовні вимоги частково, стягнувши 1000,00грн штрафу. При цьому вказав на обставини, які підтверджують важкий фінансовий стан відповідача, однак з урахуванням часткового задоволення позову в сумі 1000,00грн, відхилив клопотання відповідача про зменшення суми штрафу.

Позивач не погодився з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим просить його скасувати, прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Посилаючись на ст.627 ЦК України, ст.ст.216, 231 ГК України скаржник зазначає, що сторони вправі встановлювати у договорі вид та розмір штрафних санкцій, що узгоджується із свободою договору. Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі за порушення зобов'язання стягнення штрафу та його розмір.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу (01-04/873/15 від 10.02.15 ), в якому заперечив проти доводів скаржника з тих підстав, що, на його думку, суд взяв до уваги фінансовий стан відповідача, врахував ступінь виконання відповідачем зобов'язання, що заявлена до стягнення сума штрафу є надмірно великою, що збитки не завдані, та скористався своїм правом, передбаченим ст.233 ГК та ч.3 ст. 83 ГПК України, та зменшив штрафні санкції.

В судовому засіданні 10.02.15 представник позивача пояснив, що він не заперечував і не заперечує право суду зменшити штрафні санкції, однак не погоджується з мотивувальною частиною оскаржуваного рішення щодо неправомірності встановленого в договорі штрафу. Представник відповідача просив врахувати важкий фінансовий стан відповідача та залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.05.2013 ДП "Енергоринок" ( за договором - ДПЕ) та ТзОВ "Соларенерго" ( за договором - ВАД) укладено договір купівлі-продажу електроенергії №9603/09, умовами якого передбачено, що ВАД зобов'язується продавати, а ДПЕ зобов'язується купувати вироблену електроенергію за тарифом, встановленим НКРЕ.

31.05.2013 сторонами укладено додаткову угоду № 9604/09 до договору №9603/09 , якою встановлений обов'язок відповідача (ТзОВ "Соларенерго") в термін до 10.06.2013 впровадити автоматизовану систему комерційного обліку електроенергії (далі - АСКОЕ) в промислову експлуатацію та надати до ДПЕ акт впровадження в промислову експлуатацію АСКОЕ, погоджений відповідною енергопостачальною компанією, та копію свідоцтва про метрологічну атестацію АСКОЕ (п.1); в термін до 31.08.2013 здійснити реєстрацію АСКОЕ у Головного оператора системи комерційного обліку Оптового ринку електричної енергії відповідно до Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України ( п.2).

Також передбачено, що у разі порушення ТзОВ "Соларенерго" умов п.1 та/або п.2 цієї додаткової угоди ДПЕ має право нарахувати штраф у розмірі 1000 грн за кожен день такого порушення, а ВАД зобов'язується сплатити його на користь ДПЕ у разі нарахування такого штрафу ( п.3).

Відповідач не заперечує, що він порушив терміни впровадження та реєстрації АСКОЕ, встановлені пунктами 1 та 2 додаткової угоди від 31.05.2013 № 9604/09. Також не заперечує правомірність нарахування позивачем штрафу за період з 01.01.2014 по 21.01.2014 в сумі 21000 грн та факту звернення позивача з вимогою про його сплату ( претензія № 10/92 від 17.03.2014 № 09/92-2823 та докази її надіслання відповідачу в матеріалах справи), як і не заперечує того, що він цей штраф не сплатив. Пояснює несплату штрафу важким фінансовим становищем товариства, у зв'язку з чим просив суд зменшити суму штрафу, належну до стягнення.

Встановивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та доводи скаржника, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено ст. 526 ЦК України, ч.1 ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог закону та інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ( ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджено, що додатковою угодою № 9604/09 до договору купівлі-продажу електроенергії №9603/09 встановлений обов'язок відповідача впровадити автоматизовану систему комерційного обліку електроенергії (АСКОЕ) в промислову експлуатацію в термін до 10.06.2013 та здійснити реєстрацію АСКОЕ в термін до 31.08. 2013. Відповідач не виконав зобов'язання у встановлені терміни.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК).

Водночас, згідно з ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За порушення встановлених термінів виконання зобов'язання щодо впровадження та реєстрації АСКОЕ додатковою угодою № 9604/09 передбачено право позивача нарахувати штраф у розмірі 1000 грн за кожен день такого порушення та встановлено обов'язок відповідача його сплатити .

Позивач нарахував такий штраф за період з 01.01.2014 по 21.01.2014 в сумі 21000,00 грн. Відповідач не заперечує, що у встановлений договором строк та до 21.01.2014 не виконав своїх зобов'язань, сторони підтверджують, що відповідач виконав свої зобов'язання після 21.01.2014.

Суд першої інстанції задоволив позов частково в сумі 1000грн. виходячи з того, що штраф нараховується одноразово за будь-яке порушення зобов'язання, він не може нараховуватися за кожен день прострочення виконання зобов'язання При цьому вказав на обставини, які підтверджують важкий фінансовий стан відповідача, однак з урахуванням часткового задоволення позову в сумі 1000,00грн, відхилив клопотання відповідача про зменшення суми штрафу.

.

Апеляційний суд вважає, що при прийнятті рішення місцевий господарський суд не врахував положень частини 4 ст. 231 ГК України, якою встановлено, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі.

Також не врахував принцип свободи договору, визначений ст. 627 ЦК України, якою передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, умови договору щодо нарахування штрафу визначені сторонами за взаємною згодою, що не суперечить закону.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами скаржника та вважає, що штраф, який нарахований у встановленому договором розмірі, підлягав до стягнення.

Водночас суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій(ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України) у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні та підтверджено матеріалами справи, фінансовий результат діяльності відповідача за 11 місяців 2014 року є збитковим і має від'ємне значення 30 453,9 тис. грн., відповідач має заборгованість перед кредиторами в сумі 4 564,3 тис грн., зокрема, перед ТзОВ «Грінтек Енержи», яке здійснювало будівництво сонячної електричної станції «Лазурне», також має заборгованість перед ПАТ «Златобанк» за кредитними договорами.

В той же час сторони підтвердили, що впровадження АСКОЕ потребувало вкладення відповідачем значних коштів. Відповідач виконав це зобов'язання не зважаючи на важкий фінансовий стан, хоча при цьому порушив строки його виконання.

Позивач не заперечував і не заперечує щодо зменшення суми штрафу, належної до стягнення.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами сторін та вважає, що клопотання відповідача про зменшення штрафу підлягало до задоволення і суд першої інстанції вправі був зменшити належну до стягнення суму штрафу, стягнувши 1000 грн штрафу.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Разом з тим у п.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17 травня 2011 року N 7, із змінами і доповненнями, вказано, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що хоча висновки місцевого господарського суду про часткове задоволення позову та стягнення штрафу в сумі 1000,00 грн не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення, оскаржуване рішення належить залишити без змін, оскільки резолютивна частина рішення є правильною.

Судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 23.12.2014 у справі № 909/1368/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Соларенерго", ідент. код 37744753, місцезнаходження:77000, м. Рогатин Івано-Франківської області, вул. Стуса,10, офіс 8, на користь Державного підприємства "Енергоринок", ідент. код 21515381, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул.. С.Петлюри,27 ,- 913,50 грн судового збору.

3.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 12.02.2015

Головуючий-суддя М.І.Хабіб

суддя В.М. Гриців

суддя Я.О. Юрченка