РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015Справа № 910/24200/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "Універсальна"

до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Бенковський Михайло Володимирович

про стягнення 20 393, 77 грн.

Суддя Ломака В.С.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Ретерук Н.О. за довіреністю № 2997D/2014 від 13.10.2014 р.;

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Страхова компанія "Універсальна" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" (далі - відповідач) про стягнення 20 393, 77 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 13.03.2013 р. між позивачем та Дегтярьовим С.А. було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 3137/250/032643 щодо автомобіля "ВАЗ 2110", реєстраційний номер АН2840НІ. 17.08.2013 р. о 19 год. 35 хв. у м. Костянтинівка по вулиці Леніна відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобілю "ВАЗ 2110", реєстраційний номер АН2840НІ, та транспортного засобу "ЗИЛ ММЗ", реєстраційний номер АН2979ЕЕ, під керуванням Бенковського М.В., який постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2013 р. був визнаний винним в порушенні ПДР України. Враховуючи зазначені обставини, позивач виплатив 21 393,77 грн. страхового відшкодування. При цьому, оскільки цивільна відповідальність водія транспортного засобу "ЗИЛ ММЗ", реєстраційний номер АН2979ЕЕ, була застрахована відповідачем за полісом № АС/6719661, позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 20 393, 77 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/24200/14, на підставі ст. 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Бенковського Михайла Володимировича, розгляд справи призначено на 25.11.2014 р.

Також, в порядку підготовки справи до розгляду судом здійснено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України щодо надання інформації та належним чином завіреної копії полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АС № 6719661.

19.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла Інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, відповідно до даних якої за полісом серії АС № 6719661 застраховано автомобіль «ЗИЛ-ММЗ 4502 СПГ», реєстраційний номер АН2979ЕЕ, страховою компанією є АТ «УОСК», ліміт по життю та здоров'ю складає 100 000, 00 грн., по майну - 50 000, 00 грн., франшиза становить 1 000, 00 грн., строк дії поліса з 17.08.2013 р. по 16.08.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.11.2014 р. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 17.12.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.12.2014 р. на підставі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупинено до розгляду Апеляційним судом Запорізької області апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.08.2014 р. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" до Ляшенка В.О., Кухаренка К.І., треті особи, що не заявляють самостійних позовних вимог, на боці відповідачів, Бенковський М.В., Дегтярьов С.А. про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 6719661.

Через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву УН 106 Р від 15.01.2015 р. про поновлення провадження у справі № 910/24200/14, оскільки ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 11.12.2014 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" відхилено, а рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08.08.2014 р. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Українська охоронно-страхова компанія" до Ляшенка В.О., Кухаренка К.І., треті особи, що не заявляють самостійних позовних вимог, на боці відповідачів, Бенковський М.В., Дегтярьов С.А. про визнання недійсним договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС 6719661 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.01.2015 р. поновлено провадження у справі № 910/24200/14, її розгляд призначено на 10.02.2015 р.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 10.02.2015 р. не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У судовому засіданні 10.02.2015 р. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2013 р. між позивачем (страховик) та Дегтярьовим Сергієм Анатолійовичем (страхувальник) було укладено Договір № 3137/250/032643 добровільного страхування наземного транспорту (далі - Договір), щодо автомобіля «ВАЗ 21104», реєстраційний номер АН2840НІ, 2011 року випуску.

Згідно із п. 1.2. Договору до страхових ризиків віднесено, зокрема, ДТП, безумовна франшиза за яким згідно з п. 1.7. Договору складає 800, 00 грн.

Відповідно до п. 1.13. Договору строк його дії з 20.03.2013 р. по 19.03.2014 р.

Пунктом 1.14. Договору передбачено, що територія дії Договору - Україна.

З матеріалів справи вбачається, що 17.08.2013 р. о 16 год. 40 хв. по вулиці Леніна у місті Костянтинівка Донецької області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ЗИЛ-ММЗ 4502 СПГ», реєстраційний номер АН2979ЕЕ, під керуванням водія Бенковського Михайла Володимировича, через те, що останній не вибрав безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням ТЗ та виїхав за межі проїзної частини та скоїв зіткнення з транспортним засобом «ВАЗ 211047», реєстраційний номер АН2840НІ, який стояв на подвір'ї будинку № 120.

Постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17.09.2013 р. у справі № 233/6564/13-п Бенковський Михайло Володимирович був визнаний винним в порушенні ПДР України та притягнутий до адміністративної відповідальності.

Суд враховує, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 р. «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до Полісу № АС/6719661 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільна правова відповідальність власника автомобіля «ЗИЛ-ММЗ 4502 СПГ», реєстраційний номер АН2979ЕЕ, була застрахована у АТ «УОСК» на строк з 17.08.2013 р. по 16.08.2014 р. з встановленим розміром франшизи - 1 000, 00 грн. та лімітом відповідальності страховика - 50 000, 00 грн. за шкоду заподіяну майну.

Відповідно до Витягу з АІПС ДТП № 9250628, автомобіль «ВАЗ 2110», реєстраційний номер АН2840НІ, в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди отримав пошкодження передньої центральної, задньої центральної частини.

19.08.2013 р. Дегтярьов С.А. звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування шляхом його виплати у відповідності до листа Банку, яким у відповідності до умов Договору є ПАТ «Укрсоцбанк».

10.09.2013 р. на замовлення позивача Фізичною особою - підприємцем Бодак В.С. (свідоцтво № 1559 від 27.01.2012 р.) був складений висновок № 500/09, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобілю «ВАЗ 21104», реєстраційний номер АН2840НІ, визначено у розмірі 32 958, 71 грн.

Відповідно до Аварійного сертифікату встановлено, що розмір страхового відшкодування складатиме 24 719, 03 грн.

Позивачем було складено Страховий акт № 19064/к/п, відповідно до якого вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 21 393, 77 грн.

Платіжним дорученням № 45813 від 06.11.2013 р. позивач перерахував вигодонабувачу ПАТ «Укрсоцбанк» 21 393, 77 грн. з призначенням платежу: «страх.від.а/м ВАЗ 21104 АН2840НІ, зг.дог.страх. №3137/250/032643 від 13.03.2013р. (вн.270005403,Дегтярьов С.А., ІПН ) зг. стр.акту№19064/к/п без ПДВ&422100&».

Як зазначає позивач, в подальшому він звернувся до відповідача з Заявою про виплату страхового відшкодування на суму 20 393, 77 грн.

Оскільки відповідачем вимоги позивача не були задоволені, він вирішив звернутись з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи Бенковського М.В. встановлена у судовому порядку, а відповідальність власника автомобіля, на якому ним було скоєно правопорушення, застрахована відповідачем.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, відновлювальний ремонт - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Як зазначалось вище, на замовлення позивача 10.09.2013 р. ФОП Бодак В.С. (свідоцтво № 1559 від 27.01.2012 р.) був складений висновок № 500/09, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобілю «ВАЗ 21104», реєстраційний номер АН2840НІ, визначено у розмірі 32 958, 71 грн.

Водночас, позивач вирішив виплатити страхове відшкодування з урахуванням коефіцієнту пропорційності 0, 75 та за вирахуванням франшизи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі страхового акта та розрахунку страхового відшкодування, виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив суму страхового відшкодування в сумі 21 393, 77 грн. що підтверджується платіжним дорученням № 45813 від 06.11.2013 р.

Як наголошує на тому Вищий господарський суд України у своїх постановах при розгляді справ даної категорії, (постанови від 23.08.2011 р. у справі № 42/92, від 07.08.2012 р. у справі № 2/22, від 01.03.2011 р. у справі № 47/372) звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Таким чином, на підставі встановлених судом обставин, слід дійти висновку, що до позивача дійсно перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вищий господарський суд України у постанові від 28.02.2012 р. у справі № 7/088-11 наголосив, що чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання одним страховиком зобов'язання по відшкодуванню іншому страховику шкоди, однак, цей строк пов'язаний з моментом пред'явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) зворотної вимоги до відповідача.

Зокрема, приписами ч. 2 ст. 530 ЦК України передбачено, що у разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк з дня пред'явлення вимоги.

Позивач звертався до відповідача зі зворотними вимогами, однак вони не були задоволені в добровільному порядку.

При цьому, слід також враховувати правову позицію Верховного Суду України в постанові від 04.11.2014 р. № 3-165гс14, за змістом якої позивач у справі отримав право вимоги після виплати потерпілій особі страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, а може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, відповідно до наведених вимог закону позивач після виплати страхового відшкодування отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

За таких обставин з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати даний позов до суду.

Вказана правова позиція наведена Верховним Судом України в постанові від 07.08.2012 р. № 3-31гс12 у справі № 12/207, яка прийнята за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, і відповідно до ст. 111-28 ГПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Також, правова позиція відносно того, що саме з моменту виконання позивачем свого зобов'язання за договором добровільного страхування у нього виникло право подати позов до суду, викладена в постанові Верховного Суду України від 27.03.2012 р. № 3-20гс12 у справі № 58/168.

При цьому, необхідно враховувати, що відповідно до ст. 12.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АС/6719661 розмір франшизи становить 1 000, 00 грн., у зв'язку з чим відповідач мав відшкодувати позивачу 20 393, 77 грн.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності зобов'язання перед позивачем щодо сплати спірної суми боргу у розмірі 20 393, 77 грн.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено обґрунтованість позовних вимог, вони підлягають задоволенню.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 145; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (01030, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 48а; ) суму страхового відшкодування у розмірі 20 393 (двадцять тисяч триста дев'яносто три) грн. 77 коп. та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.02.2015 р.

Суддя В.С. Ломака