УХВАЛА

10.02.2015Справа № 910/27797/14

За позовом Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: Гапич Ю.Л. (представник за довіреністю);

від відповідача: Яременко В.Д. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

11 грудня 2014 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява № 734 від 10.12.2014 року до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" (відповідач) в якій викладені позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором субпідряду № 30/01-02 від 28.05.2013 року в сумі 519 075,43 грн. з них: основного боргу - 381 063,47 грн. (триста вісімдесят одна тисяча шістдесят три гривні 47 копійок), пені - 15 194,33 грн. (п'ятнадцять тисяч сто дев'яносто чотири гривні 33 копійки), індексу інфляції - 92 268,64 грн. (дев'яносто дві тисячі двісті шістдесят вісім гривень 64 копійки) та 3% річних - 30 548,99 грн. (тридцять тисяч п'ятсот сорок вісім гривень 99 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як Генпідрядник, не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання за договором субпідряду № 30/01-02 від 28.05.2013 року, зокрема, у визначені відповідним договором строки не здійснив оплату вартості виконаних позивачем, як Субпідрядником, будівельних робіт, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за вказаним правочином.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву в якому проти позову, за викладених у відзиві підстав, заперечує та просить суд припинити провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2014 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження по справі № 910/27797/14, розгляд справи призначено на 20.01.2015 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 року відкладено розгляд справи до 05.02.2015 року.

В судовому засіданні 05 лютого 2015 року, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено перерву до 10 лютого 2015 року, про що сторін було повідомлено під розписку.

30 січня 2015 року через канцелярію до суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 30.01.2015р. «Про залучення третьої особи» в задоволенні якого судом, з підстав його необґрунтованості в аспекті вимог ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, судом було відмовлено.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

28 травня 2013 року між позивачем (надалі - Субпідрядник) та відповідачем (далі по тексту - Генпідрядник) (разом - сторони) було укладено договір субпідряду № 30/01-02 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір або Договір субпідряду), згідно умов п. 1.1. якого Субпідрядник зобов'язується за завданням Генпідрядника власними силами та якісно виконати роботи по улаштуванню паль шпунтової огорожі, пальового та проведення ультразвукового дослідження паль на об'єкті: «Реконструкція гуртожитку з переобладнанням під житловий будинок з поквартирним заселенням з влаштуванням надбудови та прибудови на вул. Гарматній, 20 у Солом'янському районі м. Києва (прибудований будинок - І черга)».

Позивач зазначає, що на виконання умов Договору в червні-липні 2013 року Субпідрядник виконав роботи за Договором на суму 1 939 552,80 грн., а Генпідрядник виконані роботи прийняв.

31 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд", як Первісним боржником, відповідачем, як Новим боржником, та позивачем, як Кредитором, було укладено договір про заміну боржника у зобов'язанні № 27/01-02 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір про заміну), за п.п. 1, 2 якого договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (Первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає з Договору субпідряду № 48/01-02 від 24 грудня 2012р. та Договору № 01/06 від 30.01.13р. укладеного між Первісним боржником та Кредитором в об'ємі та умовах передбачених договором. Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 8 353,57 грн. з ПДВ, що виник на підставі договорів.

Позивач вказує, що на виконання умов Договору та Договору про заміну Генпідрядник/Новий боржник перерахував на користь Субпідрядника/Кредитора грошові кошти в розмірі 1 200 000,00 грн. Окрім того, згідно акту від 23.10.2014р. було зараховано суму за взаємозаліком в розмірі 358 489,33 грн., а відтак, за переконанням позивача, у відповідача наявна заборгованість в сумі 381 063,47 грн., тобто 1 939 552,80 грн. - 1 200 000,00 грн. - 358 489,33 грн.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача санкції за неналежне виконання умов Договору щодо оплати робіт.

З викладеними позивачем в позовній заяві твердженнями відповідач не погоджується та у своєму відзиві на позов зауважив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд", як Кредитор-1, відступило на користь відповідача, як Кредитора-2, право вимоги на отримання зайво перерахованих коштів в сумі 671 179,09 грн. від позивача, як Боржника, за договором будівельного підряду № 04/19-11 від 21.04.2011р. (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір будівельного підряду), про що було укладено договір відступлення права вимоги № ПЖБ-14р від 26.05.2014р. /далі - Боржник-2/ (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - Договір відступлення права). Внаслідок чого, відповідач звертає увагу суду на те, що Кредитор-2, він же Генпідрядник за Договором, в грудні 2014 року та в січні 2015 року направив на адресу позивача, як Субпідрядника за Договором та, одночасно, як Боржника-2 за Договором відступлення права, заяви №№ 309 і 09 відповідно в яких вказав про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 381 063,47 грн., а також на 138 011,96 грн. /15 194,33 грн. пені + 92 268,64 грн. індексу інфляції + 30 548,99 грн. 3% річних/ за Договором та Договором будівельного підряду, а тому внаслідок такого зарахування, за переконанням відповідача, наявні підстави для припинення провадження по справі у зв'язку із відсутністю предмету спору.

Дослідивши матеріали справи, суд відмічає наступне.

У відповідності до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Як вже було установлено судом, 28 травня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір субпідряду № 30/01-02 за умов п. 1.1. якого Субпідрядник зобов'язується за завданням Генпідрядника власними силами та якісно виконати роботи по улаштуванню паль шпунтової огорожі, пальового та проведення ультразвукового дослідження паль на об'єкті: «Реконструкція гуртожитку з переобладнанням під житловий будинок з поквартирним заселенням з влаштуванням надбудови та прибудови на вул. Гарматній, 20 у Солом'янському районі м. Києва (прибудований будинок - І черга)».

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору в червні-липні 2013 року позивач виконав узгоджені сторонами в Договорі роботи на суму 1 939 552,80 грн., а відповідач прийняв такі роботи, що підтверджується складеними між сторонами актами приймання виконаних робіт та довідками про вартість виконаних робіт за вказаний період (копії актів та довідок в справі).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про підтвердження та доведеність позивачем факту виконання Субпідрядником робіт за Договором та прийняття їх Генпідрядником на суму 1 939 552,80 грн.

31 травня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд", як Первісним боржником, відповідачем, як Новим боржником, та позивачем, як Кредитором, було укладено договір про заміну боржника у зобов'язанні № 27/01-02 згідно п.п. 1, 2 якого договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони (Первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає з Договору субпідряду № 48/01-02 від 24 грудня 2012р. та Договору № 01/06 від 30.01.13р. укладеного між Первісним боржником та Кредитором в об'ємі та умовах передбачених договором. Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 8 353,57 грн. з ПДВ, що виник на підставі договорів.

Таким чином, в силу ст.ст. 520-523 Цивільного кодексу України, відбулася заміна боржника у зобов'язанні та зміна зобов'язаної сторони (Первісного боржника) у зобов'язанні, що виникає з Договору субпідряду № 48/01-02 від 24 грудня 2012р. та Договору № 01/06 від 30.01.13р. При цьому, Первісний боржник переводить на Нового боржника борг (грошове зобов'язання) у розмірі 8 353,57 грн. з ПДВ, що виник на вказаних підставі договорів і Новий боржник зобов'язується оплатити на користь Кредитора грошове зобов'язання в сумі, що вказана в п. 2 договору в строк до 31.08.2013р. (п. 2.1. Договору про заміну).

За п. 4.3. Договору розрахунки за виконані роботи проводяться шляхом оплати Генпідрядником після пред'явлення Субпідрядником рахунка на оплату робіт або після підписання сторонами Акта приймання виконаних робіт.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору та Договору про заміну Генпідрядник/Новий боржник перерахував на користь Субпідрядника/Кредитора грошові кошти в розмірі 1 200 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (копії в справі). Окрім цього, відповідно до акту від 23.10.2014р. було зараховано суму за взаємозаліком по операції № 17473 в розмірі 358 489,33 грн. (оригінал акту та надісланого відповідачу протоколу в справі).

За ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, зважаючи на загальну суму робіт за Договором в розмірі 1 939 552,80 грн., з урахуванням перерахування відповідачем на користь позивача в оплату зобов'язань за Договором та Договором про заміну лише 1 558 489,33 грн., заборгованість відповідача за Договором перед позивачем складає - 381 063,47 грн. з розрахунку: 1 939 552,80 грн. /виконані роботи/ - 1 200 000,00 грн. /сплачені кошти/ - 358 489,33 грн. /здійснене зарахування/ та, приймаючи до уваги прострочення з боку відповідача у здійсненні оплати виконаних позивачем робіт за Договором, складається також з нарахованих до стягнення за позовом санкцій в сумі 138 011,96 грн. з яких: 15 194,33 грн. пені + 92 268,64 грн. індексу інфляції + 30 548,99 грн. 3% річних.

Водночас, суд зазначає, що 26 травня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Центренергобуд", як Кредитором-1, та відповідачем, як Кредитором-2, укладено договір відступлення права вимоги № ПЖБ-14р за п. 1. якого Кредитор-1 відступив на користь Кредитора-2 право вимоги на отримання зайво перерахованих коштів в сумі 671 179,09 грн. від позивача, як Боржника, за договором будівельного підряду № 04/19-11 від 21.04.2011р.

У відповідності до ст.ст. 520, 521 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

За таких обставин, в силу ст.ст. 513, 520, 521 Цивільного кодексу України, відбулася заміна боржника у зобов'язанні за яким Кредитор-1 відступив на користь Кредитора-2 право вимоги на отримання зайво перерахованих коштів в сумі 671 179,09 грн. від Боржника-2/позивача за Договором будівельного підряду.

Матеріали справи свідчать, що в травні 2014 року Кредитор-2 звернувся до Боржника-2 з вимогою № 60 від 29.05.2014р. щодо повернення 671 179,09 грн. (копія вимоги в справі). Факт направлення 30.05.2014р. вказаної вимоги та отримання 02.06.2014р. її Боржником-2 підтверджується фіскальним чеком про оплату відправки № 0117 та рекомендованим повідомлення про вручення поштової кореспонденції за реєстр. № 03 8 (копії документів в справі). Як стверджує відповідач, а позивачем не спростовано, коштів за відповідною вимогою Боржник-2 на користь Кредитора-2 не перерахував.

У відповідності до ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

У своєму інформаційному листі 07.04.2008 року N 01-8/211 «Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України» Вищий господарський суд України довів Господарським судам України відомості про те, що згідно з частиною третьою статті 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. На запитання: «Яким повинен бути предмет позову у разі незгоди іншої сторони, якій подана заява іншої сторони про зарахування, із наявністю зустрічної однорідної вимоги?» Вищий господарський суд України довів, що згідно з частиною третьою статті 203 ГК України господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні правила містить і стаття 601 ЦК України. Отже, заява однієї сторони про зарахування зустрічної однорідної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобов'язань. Якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Судом установлено, що у своїх, направлених позивачу, заявах №№ 309 від 25.12.2014р. і 09 від 16.01.2015р. відповідач, з огляду на набуття права вимоги на стягнення 671 179,09 грн. за Договором відступлення права від Боржника-2, вказав про зарахування Кредитором-2 зустрічних однорідних вимог на суму 381 063,47 грн., а також на 138 011,96 грн. /15 194,33 грн. пені + 92 268,64 грн. індексу інфляції + 30 548,99 грн. 3% річних/ за Договором та Договором будівельного підряду (копії заяв з доказами їх направлення в справі).

Таким чином, приймаючи до уваги, що для зарахування достатньо заяви однієї сторони, з урахуванням того, що направлення Кредитором-2/відповідачем на адресу Боржника-2/позивача відповідних заяв є, в силу ст. 601 Цивільного кодексу України і ст. 203 Господарського кодексу України та з огляду на характер правовідносин між сторонами за Договором, Договором будівельного підряду та Договором відступлення права, достатньою правовою підставою для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог в рахунок грошового зобов'язання за Договором і Договором будівельного підряду на загальну суму 519 075,43 грн. з них: основного боргу - 381 063,47 грн., пені - 15 194,33 грн., індексу інфляції - 92 268,64 грн. та 3% річних - 30 548,99 грн., що також, як наслідок, має за собою припинення зобов'язання за Договором та Договором будівельного підряду у відповідній частині.

Відповідно до п.п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. Про припинення провадження у справі виноситься ухвала.

В постанові від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» пленум Вищого господарського суду України, з метою забезпечення однакового і правильного застосування Господарського процесуального кодексу України, постановив дати господарським судам України роз'яснення, згідно яких господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Зважаючи на викладене, з огляду на обставини несплати позивачем на користь відповідача 671 179,09 грн. за вимогою № 60 від 29.05.2014р., враховуючи існування заборгованості відповідача перед позивачем за Договором в сумі 519 075,43 грн. з них: основного боргу - 381 063,47 грн., пені - 15 194,33 грн., індексу інфляції - 92 268,64 грн. та 3% річних - 30 548,99 грн., однак при цьому факту зарахування, після порушення провадження по справі № 910/27797/14, зустрічних однорідних вимог на суму 519 075,43 грн. за Договором та Договором будівельного підряду, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для припинення провадження у вказаній справі за відсутності предмету спору за заявленим позовом № 734 від 10.12.2014 року про стягнення 519 075,43 грн. заборгованості.

При цьому, суд вказує, що якщо друга сторона вважає, що заява першої сторони є нікчемним правочином, а відтак не припиняє зобов'язання (наприклад, за відсутністю зобов'язання другої сторони або в разі недопустимості зарахування зустрічних вимог згідно з частинами четвертою, п'ятою статті 203 ГК України, статтею 602 ЦК України), то друга сторона вправі звернутися до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом.

Втім, доказів звернення другою стороною до суду з позовом про примусове виконання зобов'язання першою стороною в натурі або про застосування інших способів захисту, встановлених законом, у межах даного провадження з дотримання встановленого процесуального порядку звернення та/або ж доказів звернення другою стороною про застосування інших способів захисту, встановлених законом, в межах інших судових проваджень, до суду не представлено.

Враховуючи все вищевикладене, провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо розподілу господарських витрат по справі № 910/27797/14.

За ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно ч. 2 п. 5 Інформаційного листа «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів» від 26.06.95р. N 01-8/453, якщо відповідач сплатив борг після звернення кредитора з позовом, витрати, пов'язані зі сплатою державного мита позивачем, покладаються на відповідача на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Так, дослідивши матеріали справи в цілому, керуючись п.п. 11 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, ч. 2 п. 5 Інформаційного листа «Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства при вирішенні спорів», Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі № 910/27797/14 за позовною заявою № 734 від 10.12.2014 року Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" про стягнення грошових коштів, на підставі п.п. 11 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, припинити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-будівельна компанія "Промжитлобуд" (ідентифікаційний код 37044064, адреса: 04073, м. Київ, вул. Сирецька, буд. 27-А), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Спільного українсько-французького підприємства з іноземними інвестиціями "Основа-Солсиф" у формі товариства з обмеженою відповідальністю (ідентифікаційний код 20057315, адреса: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд. 17), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання судового рішення, судові витрати - 10 381,51 грн. (десять тисяч триста вісімдесят одна гривня 51 копійка). Видати наказ.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Котков