ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Справа № 904/6846/14

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівКролевець О.А.,
Попікової О.В.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.12.2014р. (головуючий суддя Чус О.В., судді Дармін М.О., Березкіна О.В.)
у справі№ 904/6846/14 Господарського суду Дніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення 49.607, 83 грн.,

за участю представників
позивачане з'явились;
відповідачаОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2014 р. у справі №904/6846/14 (суддя Ярошенко В.І.) позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитом у сумі 34.100,00 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 10.399,52 грн., заборгованість з комісії за користування кредитом у сумі 1.808, 61 грн., пеню у розмірі 329,97 грн. та 1.827,00 грн. витрат зі сплати судового збору. Розстрочено виконання рішення суду на три роки (36 місяців) з оплатою боргу щомісячно рівними частинами за викладеним графіком. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.12.2014р. (з урахуванням ухвали від 25.12.2014 р., якою виправлено описку в резолютивній частині постанови) у даній справі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.10.2014 р. у справі № 904/6846/14 змінено. Викладено абзаци другий, третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитом у сумі 34.100,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 10.399,52 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 1.808,61 грн., пеню у розмірі 329,97 грн.

Розстрочити виконання рішення суду на три роки (36 місяців) з оплатою боргу щомісячно рівними частинами за наступним графіком: до 01.12.2014 - 1.295,51 грн.; до 01.01.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.02.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.03.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.04.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.05.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.06.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.07.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.08.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.09.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.10.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.11.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.12.2015 - 1.295,51 грн.; до 01.01.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.02.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.03.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.04.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.05.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.06.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.07.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.08.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.09.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.10.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.11.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.12.2016 - 1.295,51 грн.; до 01.01.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.02.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.03.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.04.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.05.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.06.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.07.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.08.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.09.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.10.2017 - 1.295,51 грн.; до 01.11.2017 - 1.295,51 грн.

Не погоджуючись із зазначеними рішенням та постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вимоги та доводи касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також необгрунтовано застосовано до спірних правовідносин норми п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та п. 1 ст. 634 ЦК України.

Усіх учасників судового процесу відповідно до ст. 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники позивача (скаржника) не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (клієнт) 20.05.2011 р. приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (далі - Умови) Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк "ПриватБанк" (банк), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом складають Договір банківського обслуговування № б/н від 20.05.2011р. та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

За умовами договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Як визначено п. 3.18.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів клієнта у межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банка та клієнта.

Пунктом 3.18.1.3 Умов і правил надання банківських послуг сторони погодили, що кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплати процентів та винагороди.

У пункті 3.18.1.6 Умов зазначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших).

Відповідно до пункту 3.18.6.1 Умов обслуговування кредитного ліміту на поточному рахунку клієнта здійснюється з моменту подачі клієнтом до банку заяви на приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/або з моменту надання клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитного ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Згідно з п. 3.18.4.1 Умов за користування кредитом у період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Пунктом 3.18.4.1.1 Умов сторонами погодили, що за період користування кредитом із моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Сторони в пункті 3.18.4.1.2 Умов погодили, що при не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

Відповідно до п. 3.18.4.1.3 Умов у випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі 0,1315% від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Згідно з п. 3.18.4.1.4 Умов під "непогашенням кредиту" мається на увазі відсутність на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Як визначено сторонами в п 3.18.4.9 Умов, розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Пунктом 3.18.1.17 Умов сторонами погоджено, що при перерахуванні клієнтом з поточного рахунку коштів за рахунок кредитного ліміту на будь-які рахунки або пластикові картки, утримувачем яких є сам власник поточного рахунку або пов'язані з ним фізичні особи (за виключенням зарахувань заробітної плати), із суми кожного проведеного за рахунок кредитного ліміту перерахувань, стягується комісійна винагорода у розмірі 3% від суми перерахувань.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Згідно з пунктом 3.18.2.3.4 Умов банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Пунктом 3.18.5.1 Умов визначено, що при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6, клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. У випадку реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, банк на виконання умов договору надав відповідачу кредитний ліміт, що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку. У зв'язку з неналежним виконання відповідачем умов кредитного договору банківського обслуговування від 20.05.2011 р. щодо своєчасного та повного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, позивач звернулвся з позовом про стягнення заборгованості зі сплати кредиту станом на 13.07.2014 р. у сумі 34.100,00 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 10.399,52 грн. та комісії за користування кредитом у сумі 1.808,61 грн., а також пені у розмірі 3.299,70 грн.

З урахуванням приписів ст.ст. 634, 638 ЦК України, підписавши заяву про відкриття поточного рахунку, відповідач прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як визначено ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України та ст. 193 ГК України, цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Судами встановлено, що факт існування заборгованості у розмірі 34.100,00 грн. відповідачем не заперечувався, доказів сплати суми боргу, а також відсотків за користування кредитом та комісії не надано.

За таких обставин судами правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 34.100,00 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом у сумі 10.399,52 грн. та комісії за користування кредитом у сумі 1.808, 61 грн.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За приписами ч. 1. ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України у сфері господарювання, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Як відзначено судами, відповідач просив суд зменшити суму боргу до розміру основного боргу, а також розстрочити виконання рішення суду строком на п'ять років (60 місяців) шляхом стягнення суми боргу рівними частинами щомісячно.

Вказані клопотання обґрунтовані тим, що відповідач на даний час не займається підприємницькою діяльністю та є безробітним, має статус інваліда І групи, потребує постійного медикаментозного лікування, родина відповідача є багатодітною та малозабезпеченою сім'єю, дружина не працює, перебуває в декретній відпустці. Розмір доходу відповідача становить пенсія за інвалідністю у розмірі 1.426,00 грн. Як зазначено відповідачем, стягнення боргу в розмірі заявленому позивачем може поставити родину відповідача у край важке становище.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підтвердження викладених у клопотаннях доводів відповідачем долучено до матеріалів справи: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців, довідку МСЕК №573046, довідку про подану декларацію про майновий стан і доходи від 03.10.2014 р. №22015/6/04-61-17-01, посвідчення інваліда І групи НОМЕР_3, посвідчення багатодітної родини НОМЕР_4, витяг із протоколу №225/12 від 16.08.2013 р. засідання комісії АНД виконкому по розгляду скарг та заяв громадян, що стосується житлових субсидій, адресної соціальної допомоги малозабезпеченим сім'ям та надання пільг, довідка управління праці та соціального захисту населення №793 від 22.08.2013 р., виписку з історії хвороби №1306.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Статтями 233 ГК України та 551 ЦК України передбачено, що не лише майнові інтереси сторін є визначальними критеріями для зменшення розміру неустойки.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 р., вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відтак, законодавством передбачена можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 223 ГК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що господарським судом було дано правильну юридичну оцінку обставинам справи у вирішенні питання щодо зменшення розміру нарахованої до стягнення пені та правомірно були прийняті до уваги обставини винятковості даного випадку і зменшено розмір пені до 10 % від належної до стягнення суми.

Відповідно до вимог ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, враховуючи обставини, викладені в заяві відповідача про розстрочку виконання рішення, та докази, надані на підтвердження викладеного, колегія суддів вважає вірним висновок господарського суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо наявності існування реальних обставин, які позбавляють боржника можливості на час прийняття рішення погасити суму боргу та щодо розстроченя виконання рішення суду на три роки (36 місяців) з оплатою боргу щомісячно рівними частинами.

При цьому апеляційний суд, на підставі встановлених обставин, змінюючи рішення місцевого суду в частині стягнення витрат по сплаті судового збору та виключивши частину про стягнення 1.827,00 грн. витрат по сплаті судового збору і відповідно зменшивши на суму судового збору оплату боргу, що підлягає сплаті щомісячно рівними частинами, дійшов підставного висновку про наявність у відповідача права на пільги, встановлені п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якого звільняються від сплати судового збору інваліди І групи.

Як вірно відзначено судом апеляційної інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, місцевий господарський суд не звернув свою увагу на наявність в матеріалах справи копії посвідчення інваліда І групи НОМЕР_3 виданого на ім'я ОСОБА_4, що надає право на пільги, встановлені п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанцій дійшов вірного висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок судів про наявність фактичних та правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог та висновок апеляційного суду про заміну рішення в частині стягнення витрат по сплаті судового збору є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановленої у справі постанови апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 р. у справі № 904/6846/14 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіО.А. Кролевець
О.В. Попікова