ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

19 лютого 2015 року Справа № 917/207/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіВовка І.В.,
суддів:Грека Б.М.,
Селіваненка В.П.,
Стратієнко Л.В.,
Черкащенка М.М.,
розглянувши заявуОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
постановиВищого господарського суду України від 15.10.2014
у справі№ 917/207/14
за позовомОСОБА_6
дотовариства з обмеженою відповідальністю "Моторсервіс"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору
на стороні відповідачадержавного реєстратора реєстраційної служби Полтавського районного управління юстиції Полтавської області
провизнання права власності на частку у статутному капіталі товариства та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Моторсервіс" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: державного реєстратора реєстраційної служби Полтавського районного управління юстиції Полтавської області (з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог) про визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства в розмірі 63,3% вартістю 108 049,00 грн. та зобов'язання ТОВ "Моторсервіс" внести зміни до Статуту товариства про те, що ОСОБА_6 як учасник товариства є власником частки у розмірі 63,3% статутного капіталу товариства вартістю 108 049,00 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 27.05.2014 у справі № 917/207/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2014 у даній справі постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2014 та рішення господарського суду Полтавської області від 27.05.2014 залишено без змін.

ОСОБА_6 звернувся із заявою про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 15.10.2014 у справі № 917/207/14, в якій просить зазначену постанову, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2014 та рішення господарського суду Полтавської області від 27.05.2014 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Заяву з посиланням на постанови Вищого господарського суду України від 25.03.2008 у справі № 9/409-07, від 23.06.2009 у справі № 38/252, від 16.11.2011 у справі № 15/159-10-4353, від 28.11.2012 у справі № 18/057-09/17/8 мотивовано неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: статей 147, 209, 655, 656, 657 Цивільного кодексу України, статті 53 Закону України "Про господарські товариства", частини третьої статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 04.02.2015 у справі № 917/207/14 заявнику було надано строк до 20.02.2015 для усунення недоліків, допущених при оформленні заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 15.10.2014.

Заявником усунуто недоліки у встановлений строк.

Згідно з частиною третьою статті 11120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у разі якщо заявник усунув недоліки заяви в установлений строк, вона вважається поданою в день первинного її подання до Вищого господарського суду України.

За таких обставин, заявником не пропущено строку подання заяви про перегляд судового рішення господарського суду, передбаченого статтею 11117 ГПК України.

Розглянувши заяву про перегляд постанови суду касаційної інстанції та додані до неї матеріали, Вищий господарський суд України вважає, що справа підлягає допуску до провадження Верховного Суду України з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11116 ГПК України заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

У постанові від 15.10.2014 у справі № 917/207/14, про перегляд якої просить заявник, Вищий господарський суд України погодився з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на частку в статутному капіталі товариства та зобов'язання внести зміни до статуту товариства. При цьому, суд касаційної інстанції зазначивши про те, що одночасно з укладенням договорів купівлі-продажу часток учасники товариства складали заяви про вихід з товариства, які посвідчені нотаріально, виходив з того, що укладені позивачем договори купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства не посвідчені нотаріально, тому є нікчемними і відповідно - не породжують жодних юридичних наслідків.

Водночас приймаючи постанову від 25.03.2008 у справі № 9/409-07 та вирішуючи спір у подібних правовідносинах, за аналогічного матеріально-правового регулювання спірних правовідносин, суд касаційної інстанції, погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції щодо задоволення позову про визнання права власності на частку в статутному фонді товариства та внесення відповідних змін, прийшов до протилежних правових висновків, зазначивши про те, що учасники товариства подали відповідні нотаріально завірені заяви про вихід з товариства і переуступку своїх часток у товаристві позивачу; договори купівлі-продажу часток у товаристві не підлягають нотаріальному посвідченню та не суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, оскільки можливість укладання таких договорів прямо передбачена статтями 147, 655 та частиною другою статті 656 Цивільного кодексу України, а тому є дійсними.

У постанові від 16.11.2011 у справі № 15/159-10-4353 суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників товариства та змін до статуту товариства, скасування записів про державну реєстрацію змін до установчих документів товариства, виходячи із встановлених судом обставин справи про відсутність кворуму на загальних зборах. Крім того, суд касаційної інстанції виходив з того, що законом не вимагається обов'язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу частки у статутному фонді товариства.

З огляду на викладене судом касаційної інстанції неоднаково застосовано одні і ті ж самі норми матеріального права, внаслідок чого ухвалені різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах, що є підставою для допуску даної справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК України, Вищий господарський суд України

У Х В А Л И В:

Допустити справу № 917/207/14 до провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддя І. Вовк
Судді Б. Грек
В. Селіваненко
Л. Стратієнко
М. Черкащенко