ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"02" лютого 2015 р. Справа № 911/4935/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг», с. Чайки, Києво-Святошинський район

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська хендлінгова компанія»,

смт. Баришівка

про стягнення 76 096,00 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників сторін:

позивач - Хвостенко В.В. предст. дов. б/н від 12.01.2015;

відповідач - Михайлова Н.М. предст. дов. 27-215 від 05.01.2015.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська хендлінгова компанія» про стягнення 76 096,00 грн. заборгованості за договорами № Б1.0/09/10-13 від 09.10.2013р., № 8/11-13 від 08.11.2013р. та № 9/11-13 від 08.11.2013р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.11.2014 у справі №911/4935/14 було порушено провадження та призначено до розгляду на 12.01.2015 року.

18.12.2014 року через канцелярію суду відповідач надав відзив, у якому проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначений відзив залучений судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.01.2015 строк розгляд спору було продовжено в порядку, передбаченому ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 12.01.2015 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 26.01.2015 року.

26.01.2015 року через канцелярію суду позивач та відповідач подали додаткові пояснення по суті позовних вимог, які були залучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 26.01.2015 року оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 02.02.2015 року.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, 02.02.2015 у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні представника позивача та відповідача, суд,

встановив:

09 жовтня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Транс-Аерохендлінг» (Обслуговуюча компанія) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська хендлінгова компанія» (Субпідрядна обслуговуюча компанія) укладено Стандартний договір про наземне обслуговування № Б1.0/09/10-13, згідно умов якого, Субпідрядна обслуговуюча компанія надає послуги Обслуговуючій компанії з обслуговування пасажирів та багажу.

Перевізником за цим договором є «Wizz Air Ukraine Airlines» та LLC «Wizz Air Hungary Kft».

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що всі штрафи, виставлені від Перевізника Обслуговуючій компанії за невиконання чи неналежне (неякісне, несвоєчасне) виконання Субпідрядною обслуговуючою компанією робіт по обслуговуванню пасажирів Перевізника, будуть покладатися на Субпідрядну обслуговуючу організацію за наявності документального підтвердження вини Субпідрядної обслуговуючої компанії. При цьому Обслуговуюча компанія не пізніше ніж через 10 календарних днів з дати отримання повідомлення від перевізника письмово повідомляє Субпідрядну обслуговуючу компанію про накладення таких штрафів на Обслуговуючу компанію та одночасно направляє Субпідрядній обслуговуючій компанії мотивовану претензію.

На адресу позивача від перевізника «Wizz Air Hungary Kft» надійшов рахунок-фактура № FTI9311 від 18.02.2014 на сплату 3500 Євро штрафу за прийняття до перевезення пасажира без належно оформлених документів.

Як стверджує позивач, відповідач порушив умови п. 2.2.4. Договору, а саме: перевіряти необхідні для польоту документи - паспорти, візи, довідки про щеплення та інші документи, у зв'язку з чим позивач направив відповідачу претензію № 31/04-14, в якій вимагав оплатити пред'явлений штраф.

На вищевказану претензію відповідач на адресу позивача надіслав лист №467/01 від 07.05.2014, в якому з претензією не погодився.

В доповнення до претензії від 24.04.14р. №31/04-14, листом №49-08/14 від 15.08.14р., позивач направив на адресу відповідача рахунок-фактуру №СФ-0000184 від 15.08.2014р. для сплати штрафу в розмірі 61217,00 грн. за неякісне наземне обслуговування пасажирів та копію платіжної вимоги Авіакомпанії «Wizz Air Hungary Kft» на суму 3 500,00 Євро.

Станом на момент звернення з позовом до суду відповідач не оплатив штраф, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись з позовом до суду.

Відповідач проти даної вимоги заперечує, обґрунтовуючи це тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у ній докази з приводу вимоги про стягнення з відповідача штрафу за договором № Б1.0/09/10-13 від 09.10.2013, суд зазначає наступне.

В якості доказу своїх вимог про стягнення з відповідача штрафу за договором №Б1.0/09/10-13 від 09.10.2013 позивач надав до суду повідомлення представника Wizz Air Hungary Kft (далі - Авіакомпанія) від 07.11.2014 про наступне винесення рішення щодо притягнення до відповідальності за порушення правил в'їзду пасажира, рішення Управління поліції аеропорту про накладення штрафу на Авіакомпанію від 19.11.2013 за порушення правил в'їзду пасажира та рахунок на сплату штрафу у розмірі 3500 Євро.

Відповідно до п. 3.1. Розділу 3 Договору, всі штрафи, виставлені від Перевізника (Wizz Air Ukraine Airlines LLC та Wizz Air Hungary Kft) на позивача за неналежне (неякісне, несвоєчасне) виконання відповідачем робіт по обслуговуванню пасажирів Перевізника, будуть покладатись на відповідача за наявності документально підтвердженої вини відповідача.

З цього приводу суд звертає увагу на те, що цивільно-правова відповідальність настає за наявності передбачених законом умов - юридичних фактів, сукупність яких утворює склад цивільного правопорушення: 1) протиправність дій боржника; 2) наявність шкоди майнової (збитків) чи немайнової; 3) наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і виникненням збитків; 4) вина боржника.

Протиправність поведінки у договірних правовідносинах виражається у порушенні правила, згідно з яким зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Шкода являє собою втрати майнового (та/або немайнового) характеру, що є наслідком протиправної поведінки боржника. Майнова шкода, виражена в грошах, - це збитки.

Цивільно-правова відповідальність настає лише за умови, якщо протиправна поведінка є необхідною, основною і безпосередньою причиною виникнення збитків, тобто наявний причинний зв'язок між конкретними діями (бездіяльністю) боржника і шкодою.

За загальним правилом для покладення на особу цивільно-правової відповідальності наявність усіх перелічених умов є обов'язковою. За відсутності однієї або кількох умов відповідальності вона не може бути застосована.

Всупереч вищевказаному матеріали справи не містять доказів наявності протиправної поведінки відповідача, а також її впливу на наявність шкоди у позивача.

Згідно з п.п. 2.2.4 вказаного Договору штрафи повинні бути повторно стягнуті із Субпідрядної обслуговуючої компанії (відповідача), однак матеріали справи не містять доказів того, що позивачем був сплачений штраф.

З огляду на вищевказане, суд прийшов до висновку, що дана вимога заявлена позивачем передчасно.

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надані до суду документи не дають змогу встановити чи набрало чинності рішення, відповідно до якого Перевізнику виставлявся штраф, наявність вини відповідача та те, що штраф у розмірі 3500 Євро був сплачений позивачем Перевізнику.

Пояснення позивача щодо притягнення до відповідальності та сплати штрафу за відсутності письмових доказів, з врахуванням вимог статті 34 ГПК України, не приймаються судом до уваги.

Крім того варто зазначити, що у претензії № 31/04-14 від 24.04.2014, підставою для вимоги про стягнення штрафу позивач зазначив «недійсна віза», проте, відповідно до п. 2.2.4 Договору, відповідач не несе відповідальність за справжність та дійсність віз/паспортів.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що накладення штрафу на перевізника не призводить до відповідальності за такі дії Субпідрядної організації (ТОВ«Українська хендлінгова компанія» ), а отже вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу за договором № Б1.0/09/10-13 від 09.10.2013 є необґрунтованою, а отже задоволенню не підлягає.

Також, позивач просить стягнути з відповідача штрафні санкції за Договором про оренду спецтранспорту екіпажем № 8/11-13 від 08.11.2013, відповідно до умов якого Орендодавець (ТОВ «Транс-Аерохендлінг») передає, а Орендар (ТОВ «Українська хендлінгова компанія») приймає в тимчасове платне користування спецтранспорт з екіпажем, що його обслуговує для обслуговування повітряних суден цивільної авіації.

Відповідно до п. 2.1.8. Договору, Орендар зобов'язується не орендувати спецтранспорт, передбачений даним договором у третіх осіб за умови наявності у Орендодавця можливості забезпечити потреби Орендаря самостійно.

Пунктом 6.5. Договору встановлено, що у випадку невиконання умов п. 2.1.8. цього Договору, Орендар зобов'язаний сплатити Орендодавцю неустойку у розмірі 50% від суми орендної плати спецтехніки, вказаної в Додатку № 2 до цього Договору.

Як стверджує позивач, в порушення умов п. 2.1.8. Договору за період з 07.05.2014 року по 21.07.2014 року відповідач замовив у ТОВ «Інтеравіа», без замовлення у ТОВ «Транс-Аерохендлінг», пасажирський трап, у зв'язку з чим, на підставі п. 6.5. Договору, позивач нарахував відповідачу неустойку, яку і просить стягнути в судовому порядку.

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вищезазначеним вимогам, позивач не надав до суду, а матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем п. 2.1.8. Договору про оренду спецтранспорту екіпажем № 8/11-13 від 08.11.2013, у зв'язку з чим, суд прийшов до висновку, що дана вимога є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення неустойки за Договором про надання послуг № 9/11-13 від 08.11.2013, відповідно до умов якого, Виконавець (ТОВ «Транс-Аерохендлінг») зобов'язується за завданням Замовника (ТОВ «Українська хендлінгова компанія») надавати останньому за плату послуги з наземного обслуговування повітряних суден в аеропорту КП МА «Київ» (Жуляни).

Пунктом 3.2.6. Договору, встановлений обов'язок Замовника не замовляти послуги передбачені даним договором у третіх осіб, якщо такі послуги може надати Виконавець.

Перелік послуг та їх ціна зазначені в Додатку № 1 до цього Договору, який є невід'ємною частиною до нього. (п. 1.2).

За словами позивача, в порушення умов п. 3.2.6. Договору за період з 07.05.2014 року по 21.07.2014 року відповідач замовив у третіх осіб послуги з перевезення автобусом пасажирів між терміналами та ПС, перевезення мікроавтобусом пасажирів між терміналами та ПС, буксирування ПС за допомогою тягача та послугу «Туалет-сервіс».

У зв'язку з вказаними обставинами, позивач нарахував відповідачу неустойку на підставі п. 6.6. Договору про надання послуг № 9/11-13 від 08.11.2013, відповідно до якого за порушення п. 3.2.6. Замовник сплачує штраф у розмірі 50% від вартості замовлених послуг.

Проте, позивач не надав суду доказів на підтвердження вказаних обставин, як це передбачено ст. 33 ГПК України.

Крім того, варто зазначити, що послуги з перевезення автобусом пасажирів між терміналами та ПС, буксирування ПС за допомогою тягача та послуга «Туалет-сервіс», взагалі не передбачені Договором про надання послуг № 9/11-13 від 08.11.2013.

Враховуючи вищевикладене, вимога про стягнення з відповідача штрафу за Договором про надання послуг № 9/11-13 від 08.11.2013 є необґрунтованою, у зв'язку з чим не підлягає задоволенню.

За наведених обставин, доводи позивача викладені в позовній заяві господарський суд вважає непереконливими, оскільки наявні в матеріалах справи докази та встановлені на їх підставі обставини не підтверджують позовні вимоги.

З урахуванням вищезазначених обставин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір при відмові в задоволенні позову покладається на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 32-34, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Дата підписання повного тексту рішення: 16.02.2015р.

Суддя О.В. Щоткін