РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 906/1412/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Німчук А.М.

за участю представників сторін:

позивача: Ластовін О.С. (довіреність №б/н від 29.09.2014 року)

відповідача: Угринчук Г.Р. (довіреність №б/н від 10.11.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" на рішення господарського суду Житомирської області від 26.12.2014 року у справі № 906/1412/14 (суддя Вельмакіна Т.М.)

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав"

до Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат"

про стягнення 50848,91 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області (суддя Вельмакіна Т.М.) від 26 грудня 2014 року у справі №906/1412/14 позов Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» (надалі - позивач) до Приватного акціонерного товариства «Житомирський меблевий комбінат» (надалі - відповідач) про стягнення 50848,91 грн. задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" (10001, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Київська, 77, ) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02100, м. Київ, Дніпровський р-н., вул. Бажова, 15/20, ) 43750,00 грн. основного боргу, 913,13 грн. 3% річних, 2876,31 грн. пені, 1948,62 грн. інфляційних, 1823,02 грн. судового збору. В частині стягнення 1250,00 грн. основного боргу провадження у справі припинено на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України. В частині стягнення 46,92 грн. пені та 63,93 грн. 3% річних відмовлено.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що направлене позивачу в квітні 2013 повідомлення, зважаючи на приписи пункту 5.2 Договору, не може мати наслідком припинення його дії. При цьому, письмового повідомлення про припинення дії Договору, яке надіслане з дотриманням приписів пункту 5.2 останнього, а саме - протягом місяця до настання зазначеної в пункті 5.1 Договору дати, матеріали справи не містять. За вказаного, твердження відповідача про припинення дії Договору з 31.21.2013 року є безпідставними, оскільки на дату звернення позивача до суду, Договір є чинним. Водночас, направлення Приватній організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» повідомлення про припинення використання творів, здійснене відповідачем на підставі пункту 3.3. Договору, не розцінюється судом як юридичний факт, що припинив вцілому договірне зобов'язання ПАТ "Житомирський меблевий комбінат" по виплаті роялті, оскільки у вказаному пункті Договору йдеться про наслідки несвоєчасного повідомлення про припинення використання творів в закладах користувача, однак не врегульовано юридичні наслідки своєчасного повідомлення. Зокрема, не зазначено, в якому обсязі і за який період підлягає сплаті така винагорода, порядок узгодження сторонами її обсягу і періоду сплати.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач - Приватне акціонерне товариство «Житомирський меблевий комбінат» звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Житомирської області від 26.12.2014 року по справі №906/1412/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити /а.с.149-152/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Житомирської області норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що зміст пункту 3.3. Договору вказує на те, що у випадку своєчасного повідомлення Користувачем - відповідачем (АТ «ЖМК») позивача (УЛАСП) про припинення використання Творів в закладах Користувача, Користувач не зобов'язаний сплачувати винагороду за час, коли Користувач не використовував твори; у Преамбулі Договору Сторони визначили, що єдині виплати здійснюються за використання творів. Таке формулювання у преамбулі Договору щодо виплат тільки за час використання твору узгоджується із змістом пункту 3.3. Договору; суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач сам безпосередньо підтвердив той факт, що винагорода (роялті) не нараховується і не сплачується у випадку фактичного припинення використання відповідачем музичних творів - про це прямо зазначено у листі позивача від 23 жовтня 2013 року №23/10/13-01 на адресу відповідача, направленому відповідачу рекомендованим листом; законом і укладеним між позивачем і відповідачем договором про виплату винагороди за використання творів передбачено обов'язок відповідача, а саме згідно пункту 2.4. Договору, надавати позивачу звіт про використані твори, судом такі звіти не були витребувані у сторін, що є порушенням вимог ГПК України щодо оцінки доказів на підставі всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності; відповідач вважає, що він скористався своїм правом на припинення використання творів в односторонньому порядку на умовах укладеного Договору №ТРЦ-0705/12 від 01.09.2012 року та приписів Цивільного кодексу України, своєчасно повідомив позивача про припинення використання творів з 15.05.2013 року, і тому відповідач не має обов'язку сплачувати позивачу винагороду (роялті) за будь-який період після 15 травня 2013 року; виконуючи свої зобов'язання за договором, відповідач належним чином повідомив ПО «УЛАСП» листом від 30.04.2013 року за вих.№728 про припинення дії Договору з 31 грудня 2013 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 22 січня 2015 року у справі №906/1412/14 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено дату судового засідання на 11 лютого 2015 року /а.с. 148/.

Від позивача - Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що підставою для розірвання Договору №ТРЦ - 0605/12 в односторонньому порядку могло бути тільки повідомлення, яке направлено виключно в період, що дорівнює одному місяцю до можливої дати припинення договору. Однак таке повідомлення в означений строк не було надіслане. Що ж до того, що відповідач зазначив у апеляційній скарзі те, що він має право на одностороннє розірвання договору у будь-який момент, то відповідне припущення являється безпідставним та необґрунтованим - ані договір, ані чинне законодавство не містить положень, що надавало б відповідачу відповідне право, а доводи відповідача - припущення, що ґрунтуються на хибному тлумаченні положень закону і немають відповідного підтвердження його об'єктивним змістом. Посилання відповідача на укладення ним договору з JAMENDO SA, Люксембург взагалі не має відношення до цього спору.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі №ТРЦ - 0705/12 від 01.09.2012 року, предметом якого є видача дозволу на використання в комерційній діяльності музичних творів у приміщеннях загального користування торгівельно-розважального центру ТРЦ Глобал UA м.Житомир за адресою: 10001, м.Житомир, вул. Київська, 77.

У відповідності до статті 8 Закону України "Про авторське право та суміжні права" твори, без виконання будь-яких формальностей щодо них та незалежно від їх завершеності, призначення, цінності тощо, а також способу чи форми їх вираження, є об'єктами авторського права.

За приписами статті 433 Цивільного кодексу України, об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема, музичні твори з текстом і без тексту.

За положеннями пункту 6 статті 441 Цивільного кодексу України відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі, публічне виконання твору, зокрема, є його використанням.

Використанням виконання, у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 453 Цивільного кодексу України, зокрема є доведення виконання до відома публіки під час його здійснення.

Згідно частин 1, 2 статті 32 Закону України "Про авторське право та суміжні права", виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами належить автору та іншій особі, яка має авторське право, на підставі авторського договору.

Передача права на використання твору іншим особам може здійснюватися на основі авторського договору про передачу виключного права на використання твору або на основі авторського договору про передачу невиключного права на використання твору.

У відповідності до частини 5 статті 32 Закону України "Про авторське право та суміжні права", право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про авторське право та суміжні права", організацією колективного управління (організацією колективного управління майновими правами) є організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Згідно Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності про облік організації колективного управління №19/2011 від 24.01.2011 року /а.с.12/ Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав" здійснює управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 1107 Цивільного кодексу України, розпоряджання майновими правами інтелектуальної власності здійснюється на підставі, зокрема, ліцензійного договору, який, за частиною 2 вказаної статті укладається у письмовій формі.

Тобто, спір між сторонами виник в процесі виконання укладеного ними ліцензійного договору про надання дозволу на публічне виконання музичних творів.

Згідно частин 1, 3 статті 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

У Додатку №2 до Договору, сторони погодили, що загальна суму щомісячної винагороди з дня набуття чинності договору становить 2500,00грн. та щомісячно перераховується користувачем на розрахунковий рахунок Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» відповідно до умов Договору.

У відповідності до умов пункту 5.1. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами, тобто з 01.09.2012 року.

У відповідності до пункту 2.3. Договору, користувач зобов'язується перерахувати на поточний рахунок Приватної організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних додатках до цього договору не пізніше, ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж.

Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що, на дату звернення позивача до суду, відповідачем було сплачено роялті за 8 місяців у сумі 20000,00 грн. /а.с.18/.

При цьому, після порушення провадження у справі, відповідач сплатив позивачу 1250,00грн. винагороди за використання музичних творів за період з 01.05.2013 року по 15.05.2013 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою /а.с. 72-76/.

За вказаних обставин, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в цій частині на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України.

Що стосується решти заявленої до стягнення заборгованості в сумі 43750,00грн. (за період з 15 травня 2013 по жовтень 2014 року), враховуючи доводи відповідача про припинення використання музичних творів з 15.05.2013 року та припинення дії договору з 31.12.2013, колегією суддів враховується наступне.

Умовами пункту 5.1. Договору сторони обумовили, що Договір діє до 31.12.2013, а в частині невиконаних фінансових зобов'язань, фінансових санкцій та будь-яких інших зобов'язань до їх повного виконання.

Відповідно до пункту 5.2. Договору, у випадку, якщо жодна з сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в пункті 5.1. дати припинення дії Договору, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах. Таке повідомлення має бути надіслане засобами поштового зв'язку (рекомендованим листом), при цьому належним доказом повідомлення є квитанція відділу поштового зв'язку із зазначенням вказаних у цьому договорі поштових реквізитів сторони на адресу якої направлено листа.

У пункті 3.3. Договору сторони визначили, що користувач зобов'язується протягом п'яти днів письмово повідомити Приватну організацію «Українська ліга авторських і суміжних прав» про припинення використання Творів в закладах користувача, зазначених у відповідних додатках до цього договору. В разі несвоєчасного повідомлення про настання таких обставин користувач зобов'язується сплатити винагороду, погоджену сторонами у відповідних додатках, у повному обсязі і за весь період.

Як вбачається колегією суддів з матеріалів справи, керуючись пунктом 3.3. Договору, відповідач направив позивачу письмове повідомлення №728 від 30.04.2013 року про припинення використання музичних творів (публічне відтворення) в закладі відповідача з 15.05.2013 року /а.с.26-27/. Також, у вказаному повідомленні зазначено про припинення дії договору №ТРЦ-0605/12 від 01.09.2012 року, у відповідності до пункту 5.2 Договору, з 31.12.2013 року.

Однак, як вірно зазначено місцевим господарським судом, направлене позивачу в квітні 2013 повідомлення, зважаючи на приписи пункту 5.2 Договору, не може мати наслідком припинення його дії. При цьому, письмового повідомлення про припинення дії Договору, яке надіслане з дотриманням приписів пункту 5.2 останнього, а саме - протягом місяця до настання зазначеної в пункті 5.1 Договору дати, матеріали справи не містять. З огляду на вищевказане, твердження відповідача про припинення дії Договору з 31.21.2013 року є безпідставними, оскільки на дату звернення позивача до суду, Договір є чинним.

Водночас, направлення Приватній організації «Українська ліга авторських і суміжних прав» повідомлення про припинення використання творів, здійснене відповідачем на підставі пункту 3.3. Договору, не розцінюється колегією суддів як юридичний факт, що припинив вцілому договірне зобов'язання ПАТ "Житомирський меблевий комбінат" по виплаті роялті, оскільки у вказаному пункті Договору йдеться про наслідки несвоєчасного повідомлення про припинення використання творів в закладах користувача, однак не врегульовано юридичні наслідки своєчасного повідомлення. Зокрема, не зазначено, в якому обсязі і за який період підлягає сплаті така винагорода, порядок узгодження сторонами її обсягу і періоду сплати.

Наведене узгоджується з пунктом 5.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №12 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" згідно якого, якщо ліцензійним договором передбачено оплатне використання об'єкта права інтелектуальної власності, ліцензіарові не може бути відмовлено у вимозі про стягнення плати з мотиву невикористання лінцензіатором відповідного об'єкта (якщо договір є чинним).

До того ж, як вбачається з листа позивача /а.с. 82/, за результатами перевірки, здійсненої уповноваженим представником ПО "Українська ліга авторських і суміжних прав" було встановлено, що відповідач надалі використовує на підставі договору твори у ТРЦ "Глобал UA".

Що стосується обґрунтування відповідачем припинення використання музичних творів за договором № ТРЦ-0605/12 від 01.09.2012 року договором, який укладений ним 30.05.2013 року з іншою юридичною особою /а.с. 124-130/, то, як вірно зазначено місцевим господарським судом, наведені обставини не являються такими, що впливають на зобов'язання сторін та їх договірні правовідносини вцілому за Договором № ТРЦ-0605/12, оскільки ці договори не пов'язані між собою та врегульовують відносини окремих самостійних учасників господарських відносин.

За статтями 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення 43750,00грн. основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до приписів статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно пункту 2.6. Договору, у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання по договору УЛАСП має право нарахувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день такого прострочення.

Колегією суддів перевірено розрахунок пені, нарахованої за період з 27.05.2013 року по 31.10.2014 року та встановлено, що розмір пені в сумі 2876,31 грн. є арифметично правильним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. У стягненні 46,92 грн. пені судом правомірно відмовлено.

У відповідності до приписів частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегією суддів перевірено розрахунок 3% річних за період з 27.05.2013 року по 31.10.2014 року та встановлено, що розмір 3% річних в сумі 913,13 грн. є арифметично правильним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. У стягненні 63,93 грн. 3% річних судом правомірно відмовлено.

Перевіривши розрахунок інфляційних за період з травня 2013 року по квітень 2014 року, судами встановлено, що їх нарахування в сумі 1948,62 грн. є вірними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести належними та допустимими у справі доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Житомирської області від 26.12.14 р. у справі №906/1412/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/1412/14 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.