РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №910/18731/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ»

до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунальне підприємство «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва»

про зобов'язання вчинити дії Головуючий суддя Нечай О.В.

суддя Літвінова М.Є.

суддя Князьков В.В.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Дудинська Т.М., за довіреністю

від відповідача: Мотуз В.В., за довіреністю

від третьої особи: Мохонько О.А., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» (далі - позивач) до Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити дії.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2014 р. було порушено провадження у справі № 910/18731/14, розгляд справи призначено на 24.09.2014 р.

24.09.2014 р. судове засідання не відбулось.

Розпорядженням Заступника голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 24.09.2014 р., у зв'язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відрядженні, справу № 910/18731/14 було передано для розгляду судді Спичаку О.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2014 р. справу № 910/18731/14 було прийнято до провадження суддею Спичаком О.М., розгляд справи призначено на 22.10.2014 р.

Розпорядженням В.о. голови господарського суду міста Києва Ковтуна С.А. від 29.09.2014 р., у зв'язку з поверненням судді Нечая О.В. з відрядження, справу № 910/18731/14 було передано для розгляду судді Нечаю О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2014 р. справу № 910/18731/14 було прийнято до провадження суддею Нечаєм О.В., розгляд справи призначено на 22.10.2014 р.

13.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву.

20.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

20.10.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про збільшення обсягу позовних вимог, як за своїм змістом є заявою про зміну предмету позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.10.2014 р. заява про зміну предмету позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» і додані до неї документи були повернуті позивачу без розгляду.

У судове засідання 22.10.2014 р. представники сторін з'явились.

У судовому засіданні 22.10.2014 р. судом було оголошено перерву до 19.11.2014 р.

18.11.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача були подані письмові пояснення на відзив та заява про зміну предмету позову.

У судове засідання 19.11.2014 р. представники позивача з'явились та подали клопотання про продовження строків розгляду справи.

У судове засідання 19.11.2014 р. представник відповідача не з'явився.

Розглянувши у судовому засіданні 19.11.2014 р. клопотання представників позивача про продовження строків розгляду справи, враховуючи особливості розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про продовження строку розгляду справи.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 19.11.2014 р. не з'явився, розгляд справи було відкладено на 11.12.2014 р.

11.12.2014 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача була подана заява про зміну предмету позову.

У судове засідання 11.12.2014 р. представники позивача з'явились, представник відповідача не з'явився.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.12.2014 р. призначено колегіальний розгляд справи № 910/18731/14.

Розпорядженням Голови господарського суду міста Києва Князькова В.В. від 11.12.2014 р. розгляд справи № 910/18731/14 доручено здійснювати колегії суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Літвінова М.Є., суддя Князьков В.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2014 р. справа № 910/18731/14 була прийнята до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Нечай О.В., суддя Літвінова М.Є., суддя Князьков В.В., розгляд справи призначено на 21.01.2015 р.

21.01.2015 р. через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» було подано клопотання про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи.

У судове засідання 21.01.2015 р. представник позивача з'явився.

У судове засідання 21.01.2015 р. представник відповідача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши у судовому засіданні 21.01.2015 р. клопотання представника Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, суд задовольнив вищезазначене клопотання.

Враховуючи необхідність залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Комунального підприємства «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району м. Києва» та необхідність витребування нових доказів, розгляд справи було відкладено на 11.02.2015 р.

06.02.2015 р. представником третьої особи через відділ діловодства господарського суду міста Києва було подано письмові пояснення по суті спору.

09.02.2015 р. представником позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва були подані додаткові письмові обґрунтування та письмові пояснення.

У судове засідання 11.02.2015 р. представник позивача з'явився, надав суду документи для долучення до матеріалів справи, усні пояснення по суті спору, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 11.02.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору.

Представник третьої особи у судове засідання 11.02.2015 р. з'явився, надав свої пояснення по суті спору.

Розглянувши у судовому засіданні 11.02.2015 р. заяву про зміну предмета позову, суд дійшов до висновку про необхідність її прийняття, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи).

Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після завершення підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК), відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Вищезазначена заява про зміну предмету позову була подана позивачем у відповідності до приписів Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду справи по суті, а тому приймається судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

На підставі Рішення Київської міської ради № 378/5765 від 14.07.2011 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» (далі - позивач, сервітуарій) та Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» (далі - відповідач, підприємство) було укладено Договір про встановлення сервітуту №06-Б/422 (далі - Договір), предметом якого є обмежене право користування сервітуарієм частинами будівлі комунальної власності, а саме: частини даху для розміщення антенно-фідерних пристроїв та телекомунікаційного обладнання, загальною площею 8 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Д'яченка, 12, згідно Додатку 1 до Договору (Схема розміщення).

Згідно з пунктами 1.2, 1.3 Договору об'єкти розміщення використовуються виключно для розміщення обладнання базових станцій стільникового зв'язку, антенно-фідерних пристроїв та телекомунікаційного обладнання, у визначеному сторонами місці, згідно схем розміщення, що є додатками до цього Договору. За даним Договором об'єкти розміщення надаються лише для фактичного розміщення обладнання та його використання. Сервітуарій зобов'язаний отримати необхідні дозволи та погодження для використання для свого обладнання, згідно чинного законодавства, та приступити до використання свого обладнання тільки після їх отримання.

Відповідно до п. 9.14 Договору він діє до 31.05.2014 р.

Позивач звернувся до відповідача з листом № 8055 від 10.04.2014 р. про продовження дії Договору на той самий строк та на тих самих умовах.

В свою чергу, відповідач, листом № 155/1-1369 від 23.07.2014 р. повідомив позивача про відмову в укладенні Договору у зв'язку із надходженням численних скарг від мешканців будинку з приводу погіршення стану їх здоров'я внаслідок роботи базової станції.

Позивач зазначає суду про те, що базова станція № КІ0446 фактично була встановлена та почала функціонувати на даху будинку № 12 по вул. Дяченка в м. Києві з 31.07.2009 року, забезпечуючи безпечне, надійне та якісне покриття оператору мобільного зв'язку «Life» не тільки для мешканців будинку, де розташоване обладнання, але і для населення прилеглої до будинку території. Щодо безпеки функціонування базової станції для населення, то позивач зазначає, що згідно санітарного паспорта № 290/14 базова станція КІ0446 позивача, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Д'яченка, 12, як джерело електромагнітного випромінювання відповідає вимогам «Державних санітарних норм і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань» ДержСанПін № 239-96».

На думку позивача, вищезазначені обставини свідчать про відсутність впливу базової станції № КІ0446 на здоров'я мешканців будинку, на якому розташована базова станція позивача.

Відповідач у своєму письмовому відзиві дотримується позиції, викладеної у вищезазначеному листі, яким позивачу було відмовлено в укладенні договору та встановленні сервітуту, та зазначає суду про неможливість укладення такого договору, у зв'язку із тим, що мешканці будинку за адресою: м. Київ, вул. Д'яченка, 12 вимагають припинення роботи базової станції.

Частиною 1 ст. 401 Цивільного кодексу України визначено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України сервітут припиняється у разі, зокрема, спливу строку, на який було встановлено сервітут.

Позивач зазначає суду про те, що він, як постачальник мобільного зв'язку для населення у районі покриття базової станції № КІ0446, не тільки зобов'язаний забезпечувати та слідкувати за якістю такого зв'язку, але і відповідає за неналежне надання послуг перед своїми клієнтами, що є неможливим без цілісності та сталості мережі базових станцій, необхідним елементом якої є базова станція № КІ0446.

Також позивач наголошує на тому, що альтернативного місця для встановлення вказаної базової станції (із збереженням її технічних показників) позивач не має та її демонтаж неодмінно порушить взаємозв'язаність, сталість, розвиток та вдосконалення мобільної мережі оператора «Life» у цьому районі міста, що прямо впливає на загальні потреби клієнтів позивача, в тому числі для здійснення дзвінків до екстрених та соціальних служб.

Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтями 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) визначено, що згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вони не містять належних доказів того, що альтернативного місця для переміщення вказаної базової станції (із збереженням її технічних показників) позивач не має та її демонтаж неодмінно порушить взаємозв'язаність, сталість, розвиток та вдосконалення мобільної мережі оператора «Life» у цьому районі міста.

Наявні у матеріалах справи документи можуть слугувати лише доказом належного укладення Договору, який припинив свою дію, проте незамінність даної геолокації для встановлення базового обладнання позивача є недоведеним позивачем та ґрунтується виключно на твердженнях представника позивача, а тому стаття 401 Цивільного кодексу України в даному випадку не може бути застосована.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Тягар доведення необхідності укладення між позивачем та відповідачем договору на встановлення сервітуту лежить на позивачеві, а тому, враховуючи недоведеність позивачем неможливості демонтажу базового обладнання з даху будинку за адресою: м. Київ, вул. Дяченка, 12 та відсутності альтернативного місяця для встановлення такого обладнання для надання якісних послуг, відповідач не зобов'язаний укладати з позивачем договору на встановлення сервітуту.

Також судом встановлено, що на підставі доручення Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 40-5654 від 25.07.2013 та 40-3503-кол від 05.08.2013р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві відповідно до направлення для проведення позапланової перевірки від 12.08.2013 р. було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Товариством з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» на об'єкті будівництва «Базова станція мережі стільникового радіотелефонного зв'язку оператора Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ» на вул. Д'яченка, 12 у Дарницькому районі м. Києва, за результатами якої Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві складено акт перевірки від 14.08.2013 р., в якому встановлено, що за вищезазначеною адресою експлуатується базова станція мобільного зв'язку оператора Товариства з обмеженою відповідальністю «АСТЕЛІТ», без прийняття в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, чим порушено ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У зв'язку з виявленням в ході перевірки вказаних вище порушень Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було видано припис з вимогою з 14.08.2013 р. заборонити експлуатацію зазначеного об'єкту та усунути порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Враховуючи невиконання позивачем припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було прийнято постанову про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності № 354/13 від 22.08.2013 р.

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, в якому просив скасувати постанову про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності №354/13 від 22.08.2013р.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року, залишеною без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 р., у задоволенні позову відмовлено.

Ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 19.12.2013 р. у справі № 826/14186/13-а набрала законної сили, згідно з приписами КАС України, а тому постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі.

Обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 ГПК України).

Враховуючи те, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 жовтня 2013 року було залишено в силі постанову про накладення штрафу у сфері містобудівної діяльності № 354/13 від 22.08.2013 р., у суду відсутні підстави для встановлення сервітуту та зобов'язання укладення між позивачем та відповідачем договору про встановлення сервітуту на підставі істотних умов сервітуту на частині будинку комунальної власності, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Д'яченка, 12.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо встановлення сервітуту та зобов'язання укладення між позивачем та відповідачем договору про встановлення сервітуту на підставі істотних умов сервітуту на частині будинку комунальної власності, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Д'яченка, 12, у 7-денний строк з моменту направлення позивачем 2-х екземплярів договорів відповідачу не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 4, 49, 82 - 85 ГПК України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 16.02.2015 р.

Головуючий суддя О.В. Нечай

Суддя М.Є. Літвінова

Суддя В.В. Князьков