ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа № 922/4841/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Кухар В.І., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Міракові Г.А.,

за участю представників:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м.Алчевськ, (вх.№4590Х/2 від 23.12.2014р.) на рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2014р. по справі №922/4841/14,

за позовом Харківського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, м. Харків в інтересах держави в особі Державного підприємства "Південна залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Харківської дирекції залізничних перевезень" ДП "Південна залізниця", м. Харків,

до Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат", м. Алчевськ,

про стягнення 77455,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.12.2014р. у справі №922/4841/14 (суддя Жиляєв Є.М.) позов задоволено повністю.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" на користь Державного підприємства "Південна залізниця» в особі відокремленого підрозділу "Харківської дирекції залізничних перевезень" Державного підприємства "Південна залізниця" 77455,00 грн. штрафу.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" на користь державного бюджету - 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення норм матеріального права, на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та на невідповідність висновків обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2014р., а судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу в порушення приписів ст. 43 Господарського кодексу України, а саме надавши перевагу доводам позивача і не звернувши увагу на те, що акт загальної форми, на який посилається позивач є тільки одним із доказів, який суд має оцінювати в сукупності з усіма іншими доказами по справі.

Скаржник вказує, що накладна є формою договору залізничного перевезення вантажу. Однак, залізнична накладна не містить ні безпосередньо визначення видів та підстав відповідальності вантажовідправника, ні посилань на конкретні пункти Статуту залізниць України, якими така відповідальність передбачена. А отже, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про стягнення штрафу, як відповідальності, яка передбачена договором залізничного перевезення вантажів (накладною).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.12.2014р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" прийнято до провадження та призначено до розгляду.

22.01.2015р. від позивача через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№873), в якому він просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свою позицію обґрунтовує тим, що накладна є договором перевезення вантажу в силу приписів Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. При цьому, в нижній частині накладної внесено таку істотну умову договору, як: "Вантажовідправник несе відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних ним у накладній відповідно до статей 24, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 №457". Отже, як вказує позивач, доводи апелянта про відсутність передбаченої на законодавчому рівні відповідальності з його сторони, є необґрунтованими.

Позивач наполягає на тому, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об'єктивному та повному досліджені всіх матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права.

Крім того, позивач надав до суду клопотання в порядку статті 22 Господарського процесуального кодексу України (вх.№863 від 22.01.2015р.), в якому просить розглянути справу без участі представника у зв'язку із неможливістю його прибуття в судове засідання.

Також, відповідач звернувся до суду з клопотанням у порядку статті 83 Господарського процесуального кодексу України, в якому просить зменшити суму штрафу до 10% від початкової суми, яку задовольнив господарський суд Харківської області оскаржуваним рішенням, оскільки починаючи з 28.07.2014р. відповідач не має можливості належним чином виконувати господарську діяльність у зв'язку із настанням форс-мажорних обставин.

Прокурор, позивач та Міністерство інфраструктури України своїх представників у судове засідання Харківського апеляційного господарського суду не направили, про причини неявки суд не сповістили, про час та місце судового засідання були належним чином повідомлені. Так, ухвала суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення її до розгляду на 16.02.2015р. була направлена рекомендованими листами 26.12.2014 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана ними 05.01.2015р., про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 25.12.2014р. суд попереджав сторони, що у разі не з'явлення їх представників у судове засідання та не надання витребуваних судом документів, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами та за відсутністю представників сторін.

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження направлялась рекомендованою кореспонденцією, а також на те, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов'язковою, приймаючи до уваги клопотання позивача, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

09.04.2014р. на станцію призначення Шебелинка Південної залізниці прибули вагони №№66935354, 67176180, 66242926, 68749373, 68403617, 67682104, 68539865 з вантажем "шлаки гранульовані", відправник ПАТ "Алчевський металургійний комбінат" (відповідач у справі) зі станції Комунарськ Донецької залізниці.

При прибутті вагонів №№66935354, 67176180, 66242926, 68749373, 68403617, 67682104, 68539865 з вантажем на станцію призначення встановлено факт неправильного зазначення найменування одержувача та його адреси, а саме: було виявлено, що відправником у графі "Одержувач" накладної на групу вагонів від 07.04.2014р. №51762755 вказано ТОВ "Граніт ДСС", код 4013, адреса: м.Донецьк, б-р Шевченка, буд. 25, що не відповідає дійсності, адже на станції Шебелинка даний одержувач - відсутній.

Так, по станції Шебелинка Південної залізниці за вказаними обставинами складено акт загальної форми ГУ-23 від 09.04.2014р. №707 і на станцію відправлення Комунарськ Донецької залізниці надано оперативне повідомлення від 09.04.2014р. №257, в якому повідомлено про неправильне зазначення вантажовідправником в накладній №51762755 найменування одержувача та його адреси, з проханням вказати вірну інформацію (т.1, а.с.19, 20).

Зі станції відправлення Комунарськ Донецької залізниці надійшла телеграма-відповідь від 10.04.2014р. №34 відповідно до якої необхідно вірно вважати вантажоодержувачем ПАТ "Євроцемент-Україна", код 4013, поштова адреса: 64200, Україна, м. Балаклія, проммайданчик ВАТ "Євроцемент-Україна" (т.1, а.с.21).

Належність даного найменування та адреси вантажоодержувача - ВАТ "Євроцемент-Україна" підтверджується наявними в матеріалах справи договором про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків та надані залізницею послуги від 10.05.2001р. №021161 та додатковою угодою до нього (т.1, а.с.23-26).

На підставі вищевказаної телеграми по станції Шебелинка Південної залізниці складено акт загальної форми ГУ-23 від 10.04.2014р. №739, де зазначено, що вантажоодержувачем є ПАТ "Євроцемент-Україна", код 4013, поштова адреса: 64200, Україна, м. Балаклія, проммайданчик ВАТ "Євроцемент-Україна" (т.1, а.с.22).

Згідно із пунктом 5.5 "Правил оформлення перевізних документів" якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Відтак, враховуючи приписи статей 122, 118 Статуту залізниць України, з відправника стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати.

Згідно з даними зазначеними в накладній №51762755 штраф за неправильно зазначеного вантажоодержувача становить: 15491,00 х 5 = 77455,00 грн. (де: 15491,00 грн. - провізна плата з накладної №51762755).

23.05.2014р. на адресу відповідача була направлена претензія за вих.№ДН-2-07-11/363, в якій останнього повідомлено про порушення та запропоновано в добровільному порядку сплатити штраф у розмірі 77455,00 грн. на зазначений у претензії розрахунковий рахунок позивача (т.1, а.с.27-28).

У відповідь на вищевказану претензію, відповідач, своїм листом від 27.06.2014р. за вих.№062/7а-505 вказав на те, що претензія визнана такою, що не підлягає задоволенню у зв'язку з тим, що на станцію відправлення Комунарськ Донецької залізниці відповідачем було направлено лист від 10.04.2014р. №0108/04-83 щодо заміни вантажоодержувача без зміни станції призначення, а отже підстави для нарахування штрафу відсутні.

Незгода відповідача та несплата штрафу стала підставою для звернення Харківським міжрайонним прокурором з нагляду за додержанням законів у транспортній сфері, м. Харків в інтересах держави в особі Державного підприємства "Південна залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Харківської дирекції залізничних перевезень" ДП "Південна залізниця" з позовом по даній справі.

Статтею 3 Закону України "Про залізничний транспорт" визначається, що законодавство про залізничний транспорт загального користування складається з Закону України "Про транспорт", Закону України "Про залізничний транспорт", Статуту залізниць України (надалі - Статут) та інших актів законодавства України. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про залізничний транспорт" залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв'язки і потреби населення у перевезеннях. Діяльність залізничного транспорту як частини єдиної транспортної системи країни сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України.

Залізниці у взаємодії з іншими видами транспорту повинні своєчасно і якісно здійснювати перевезення пасажирів і вантажів, забезпечувати безпеку руху, розвивати сферу транспортного обслуговування народного господарства та населення.

Згідно зі Статутом ДП "Південна залізниця" Державне підприємство "Південна залізниця" створене згідно із Законами України "Про транспорт", "Про залізничний транспорт", Цивільним і Господарським кодексами України, засноване на державній власності, підпорядковане Державній адміністрації залізничного транспорту України і входить до управління інфраструктури України (Уповноважений орган управління).

Відповідно до Положення про Міністерство інфраструктури, затвердженого Указом Президента України від 12.05.2011р. №581/2011, Міністерство інфраструктури України (Мінінфраструктури України) є центральним органом виконавчої влади у сфері транспорту, дорожнього господарства, туризму та інфраструктури, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Згідно частини 5 статті 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначено в статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи - одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення. Таким чином, за своїм правовим змістом, накладна є договором.

Відповідно до вимог "Правил оформлення перевізних документів", затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084, відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил, в тому числі графу "Одержувач" та в яких вказується точне та повне найменування одержувача, адресу та його код. Правильність внесених у накладну відомостей представник відправника підтверджує своїм підписом.

Отже, саме на відправника покладається обов'язок заповнення комплекту перевізних документів, а також надається можливість, до укладання відповідного договору перевезення, перевірити внесені до перевізного документу відомості і при необхідності скласти новий документ.

У накладній №51762755 правильність відомостей підтвердив своїм підписом представник відправника (відповідача) Бехтольд І.О. (т.1, а.с.18).

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України для засвідчення невідповідності обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, під час залізничних перевезень фіксуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Таким чином, акт загальної форми є підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним коду та найменування одержувача.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України, статті 306 Господарського кодексу України загальні умови перевезення вантажів визначаються цими кодексами, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються у встановленому порядку.

Чинним законодавством України (ст. 306, 307 Господарського кодексу України, ст. 908, 920 Цивільного кодексу України) передбачено, що відповідальність суб'єкта господарювання у сфері здійснення перевезень залізничним транспортом України визначається, в тому числі, транспортним Статутом залізниць України, який згідно статті З Закону України "Про залізничний транспорт" затверджує Кабінет Міністрів України. Таким чином, запровадження Статутом залізниць України спеціальних правил перевезення вантажів залізничним транспортом, в тому числі, встановлення відповідальності за невиконання вимог Статуту, не суперечить чинному законодавству України.

Згідно з пунктом 3 "Правил складання актів", затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002р. №334 акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Отже, акт загальної форми ГУ-23 від 09.04.2014р. №708, який складено по станції Шебелинка Південної залізниці, є доказом засвідчення саме факту неправильного зазначення вантажовідправником в накладній №51762755 адреси вантажоодержувача, тобто підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильно зазначені відомості у накладній. Ще одним з доказів неправильного зазначення відправником відомостей у накладній №51762755 є саме накладна.

Пунктом 5.5. "Правил оформлення перевізних документів" передбачено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлене невірне значення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України.

Відповідно до частини 1 статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджено факт неправильного зазначення відповідачем у накладній одержувача, що передбачає в силу статей 24, 118 та 122 Статуту залізниць України настання у відправника відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 77455,00 грн. Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення 77455,00 грн. є обґрунтованими, підлягають задоволенню, а вказана сума стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про невірне застосування ст. 43 Статуту залізниць України, а також про належну та своєчасну зміну одержувача вантажу, з огляду на наступне.

Стаття 43 Статуту передбачає, що вантажовідправник має право змінити зазначеного у накладній вантажоодержувача без зміни станції призначення, для чого необхідно надіслати начальнику станції відправлення заяву про зміну вантажоодержувача з доданням вантажної квитанції або копії письмового чи телеграфного повідомлення на адресу першого вантажоодержувача про таку зміну. Залізниця виконує розпорядження вантажовідправника лише у тому випадку, якщо вантаж не видано одержувачу, тобто, до прибуття вантажу на станцію призначення.

Колегія суддів зазначає, що розпорядження про зміну вантажоодержувача надійшло до позивача вже після прибуття вантажу на станцію призначення та оформлення відповідного акту.

Так, як вже зазначалося, телеграма від 10.04.2014р. №34 про зміну вантажоодержувача була направлена зі станції Комунарськ Донецької залізниці після прибуття вантажу, на підставі якої станцією призначення Шебелинка Південної залізниці було складено акт загальної форми ГУ-23 від 10.09.2014р. №739 про те, що вантажоодержувачем є ПАТ "Євроцемент-Україна", код 4013, поштова адреса: 64200, Україна, м. Балаклія, проммайданчик ВАТ "Євроцемент-Україна". При цьому, копія письмового чи телеграфного повідомлення на адресу першого вантажоодержувача про таку зміну відповідачем не надана, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до абзацу 5 пункту 21 оглядового листа Вищого господарського Суду України від 29.11.2007р. №01-8/917 при застосуванні статті 118 та 122 Статуту залізниць України слід враховувати, що штраф підлягає стягненню за самий факт допущення вантажовідправником порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитків. Таке ж тлумачення підстав застосування штрафних санкцій, передбачених ст. 122, ст. 118 Статуту залізниць України, надане і в роз'ясненнях Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/6014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею": при застосуванні статті 118 Статуту залізниць України слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення порушень, встановлених залізницею як на станції призначення або під час перевезення, так і на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано у зв'язку з цим збитки.

Як вірно відзначив суд першої інстанції з яким погоджується колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, штраф встановлено з метою попередження порушень, які призводять до ускладнень і порушень процесу перевезення, які можуть призвести до тяжких наслідків, у тому числі, до втрати вантажу чи аварії на транспорті. Він стягується також у разі, коли виявлені порушення відправник виправив до початку перевезення, і незалежно від того, чи призвели ці порушення до негативних наслідків. При цьому стягнення штрафних санкцій згідно статей 118 та 122 Статуту залізниць України не залежить від настання збитків у залізниці та видачі вантажу одержувачу.

Щодо клопотання відповідача в порядку статті 83 Господарського процесуального кодексу України про зменшення суму штрафу до 10% від початкової суми, яку задовольнив господарський суд Харківської області оскаржуваним рішенням, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

У абзаці 1 пункту 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 року зазначено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідач у своєму клопотанні зазначає, що починаючи з 28.07.2014р. він не має можливості належним чином виконувати господарську діяльність у зв'язку із настанням форс-мажорних обставин.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Стаття 34 Господарського процесуального кодексу України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У підтвердження наявності форс-мажорних обставин відповідач надав до суду заключення Луганської регіональної торгово-промислової палати про настання обставин непереборної сили №25.12-09/15С від 29.09.2014р.

Проте, колегія суддів зазначає, що зазначений висновок не є належним та допустимим доказом у підтвердження наявності форс-мажорних обставин по даній справі і по спірним правовідносинам, оскільки він надавався в межах іншої справи та щодо інших правовідносин, які склалися між відповідачем у даній справі та іншою юридичною особою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не обґрунтовано та не підтверджено наявності виняткового випадку з яким законодавець пов'язує можливість зменшувати розмір неустойки - штрафу, у зв'язку з чим у задоволені відповідного клопотання слід відмовити.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв'язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2014р. по справі №922/4841/14 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, витрати апелянта по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Алчевський металургійний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 09.12.2014р. по справі №922/4841/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.І. Кухар

Суддя О.В. Плахов