ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 р. Справа № 914/4505/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівський хімічний завод», м. Львів,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів», м. Дрогобич,

про: стягнення 99 504,00 грн.

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: Прімєрова Н. Г. - довіреність № 17 від 16.01.15р.,

відповідача: Бурмас Ю. Р. - довіреність №1 від 12.01.15р.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» до Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» про стягнення 99 504,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення договору оренди №1010 від 03.06.2013 р. не провів повної оплати за надані послуги внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 13 104,00 грн. Крім того, відповідачу нараховано 86 400,00 грн. вартості неповерненого орендованого майна.

Ухвалою від 23.12.2014 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 19.01.2015 р.

Рух справи відображено у попередніх ухвалах суду.

В судове засідання 16.02.2015 р. представник позивача з'явилися, надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача 13 104,00 грн. заборгованості за оренду майна та 1 990,08 грн. судового збору.

В судове засідання 16.02.2015 р. представник відповідача з'явився, надав суди заяву, в якій визнав позов в сумі 13 104,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 13 104,00 грн. боргу та судовий збір.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Заяву позивача в порядку ст. 22 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог прийнято судом.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі укладено договір оренди №1010 від 03.06.2013 р. (надалі - Договір). Відповідно до умов якого орендодавець (позивач у справі) передає за плату орендареві (відповідач у справі) у строкове платне користування, а орендар приймає балони і контейнери, надалі іменовані орендоване майно та зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату. Сторони погоджують те, що у разі передачі балонів і контейнерів в оренду або при поверненні їх з оренди, загальна кількість орендованого майна, визначається на підставі оформлених накладних та актів прийому-передачі, які є невід'ємними частинами договору оренди. (а.с.13)

Згідно п. 5. Договору орендоване майно передається орендареві в користування шляхом оформлення накладної і акту прийому-передачі.

26.06.2013 р. між сторонами у справі підписано Акт прийому-передачі до Договору, згідно якого орендодавцем передано в оренду 132 кисневих балони. (а.с.14)

30.07.2013 р. відповідачем було повернуто позивачу з орендного користування 24 кисневих балонів (згідно прихідної накладної №зо268/07), 17.10.2013 р. - повернуто 12 кисневих балонів (згідно прихідної накладної №зо139/10), 02.12.2013 р. - повернуто 12 кисневих балонів (згідно прихідної накладної №зо003/12), 03.07.2014 р. - повернуто 24 кисневих балонів (згідно прихідної накладної №зо270/07), всього повернуто 72 кисневих балонів. (а.с.16-17)

Згідно п. 6 Договору орендар за користування орендованим майном сплачує орендодавцеві орендну плату. Розмір орендної плати становить 12,00 грн. в т.ч. 2,00 грн. ПДВ за один кисневий, вуглекислий балон в місяць.

Відповідно до п. 7. Договору орендна плата сплачується орендарем до 15 числа поточного місяця, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок орендодавця або готівкою в касу підприємства.

Згідно п. 10.8. Договору орендар зобов'язаний своєчасно та в повному розмірі сплачувати орендну плату.

Всупереч вимогам чинного законодавства та умов Договору, відповідач допустив заборгованість по оплаті за орендну кисневих балонів в сумі 13 104,00 грн. за період жовтень 2013 року - листопад 2014 року, що підтверджується рахунками (а.с.18-26) та актами виконаних робіт (надання послуг). (а.с.27-35)

17.11.2014 р. позивач направив відповідачу лист №7230 з вимогою сплатити заборгованість за оренду згідно Договору у розмірі 13 104,00 грн.

В судовому засіданні 16.02.2015 р. представник позивача надав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача 13 104,00 грн. заборгованості за оренду майна та 1 990,08 грн. судового збору.

В судовому засіданні 16.02.2015 р. представник відповідача надав суди заяву, в якій визнав позов в сумі 13 104,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 13 104,00 грн. боргу та судовий збір.

Станом на день розгляду справи судом, відповідачем не надано суду доказів оплати заборгованості в розмірі 13 104,00 грн.

При винсененні рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але, за аналогією, породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, в тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Як встановлено судом, відповідач допустив заборгованість по оплаті за орендну кисневих балонів в сумі 13 104,00 грн. за період жовтень 2013 року - листопад 2014 року.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

В судовому засіданні 16.02.2015 р. представник відповідача надав суди заяву, в якій визнав позов в сумі 13 104,00 грн. та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 13 104,00 грн. боргу та судовий збір.

Виходячи з вищенаведених обґрунтувань, враховуючи те що представник відповідача в ході судового засідання заявив про визнання позовних вимог у повному розмірі, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 104,00 грн. основної заборгованості є обґрунтованими.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір", передбачено підстави для повернення судового збору, зокрема, сплачена сума судового збору повертається в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Як вбачається із матеріалів справи, ціна позову, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, складає 13 104,00 грн.

Позивачем, платіжними дорученнями № 3892 від 09.12.2014 р. сплачено судовий збір в сумі 1 990,08 грн., тобто більше ніж передбачено чинним законодавством.

З огляду на викладене, зайво сплачений судовий збір в сумі 163,08 грн. підлягає поверненню з державного бюджету.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог, оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дрогобицький завод автомобільних кранів» (адреса: 82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Гайдамацька, б. 22, ідентифікаційний код 00240158) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівський хімічний завод» (адреса: 79070, м. Львів, вул. Рахівська, б. 16, ідентифікаційний код 05761873) 13 104,00 грн. - заборгованості за оренду майна, 1 827,00 грн. судового збору.

3. Повернути позивачу - Публічному акціонерному товариству «Львівський хімічний завод» (адреса: 79070, м. Львів, вул. Рахівська, б. 16, ідентифікаційний код 05761873) з державного бюджету 163,08 грн. зайво сплаченого судового збору, платіжним дорученням № 3892 від 09.12.2014 р., яке залишено в матеріалах справи.

4. Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 18.02.2015 р.

Суддя Синчук М.М.