ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р.Справа № 1/150-09-5361
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: В.В.Лашина

Суддів: О.Л.Воронюка

М.А.Мирошниченка

При секретарі Р.О. Кияшко

Представники учасників провадження в судове засідання не з'явилися.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА"

на ухвалу господарського суду Одеської області

від 26.12.2014 року

у справі № 1/150-09-5361

За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю „Укрбізнесактив"

до боржника: Селянського (фермерського) господарсьва „Росинка",

про визнання банкрутом

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23 жовтня 2009 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнесактив" було порушено провадження у справі про банкрутство селянського (фермерського) господарства "Росинка" (в подальшому за текстом - СФГ "Росинка") за загальними підставами, передбаченими Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону до набрання чинності Закону від 22.12.2011 р. № 4212-VI (в подальшому - Закон про банкрутство).

Постановою господарського суду Одеської області від 20.08.2010 р. СФГ "Росинка" визнано банкрутом та відносно нього відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Ільєнок Л.С. (ліцензія серії НОМЕР_1 від 05.10.2005р.), яку зобов'язано здійснити передбачені законом ліквідаційні заходи.

В подальшому ухвалою господарського суду Одеської області від 30.04.2014 р. припинено повноваження арбітражного керуючого Ільєнок Л.С. та новим ліквідатором СФГ "Росинка" призначений арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. (свідоцтво НОМЕР_2 від 31.05.2013 року).

18 липня 2014 року до суду надійшла скарга від гр. ОСОБА_4 на дії ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Дарієнка В.Д., в якій скаржник вказував на незаконність дій останнього щодо вимагання повернення майна, яке раніш належало на праві власності банкруту, а зараз на законних підставах перебуває у власності ОСОБА_5

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.12.2014 р. (суддя Лепеха Г.А.) скаргу ОСОБА_5 на дії ліквідатора арбітражного керуючого Дарієнка В.Д. залишено без розгляду; затверджено звіт ліквідатора і ліквідаційний баланс банкрута; вирішено припинити юридичну особу - СФГ "Росинка", повноваження ліквідатора, а також провадження у справі про банкрутство.

Не погоджуючись з цією ухвалою, публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра") в апеляційній скарзі просить її скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, оскільки ухвалу про затвердження звіту ліквідатора прийнято в порушення ч. 8 ст. 16 Закону про банкрутство без відповідного затвердження звіту ліквідатора комітетом кредиторів.

В відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор боржника арбітражний керуючий Дарієнко В.Д. просить залишити ухвалу господарського суду без змін, а апеляційну скаргу ПАТ «КБ «НАДРА» без задоволення, з мотивів викладених у відзиві.

Представники учасників провадження в судове засідання не з'явилися, хоча були належні чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення з відміткою про вручення, про причини неявки суд не повідомили і таким чином не скористалися своїм правом на участь в судовому засіданні.

Клопотання Арбітражного керуючого Дарієнко В.Д. про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливістю бути присутнім в даному судовому засіданні, судовою колегією не приймається та відхилено, оскільки Дарієнко В.Д. не позбавлений можливості забезпечити у засідання явку свого представника за довіреністю.

Враховуючи строки розгляду ухвал в апеляційній інстанції, передбачені ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає, що неявка всіх учасників провадження, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши дотримання господарським судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних причин.

Відповідно до вимог статті 41 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до ст. 25 Закону про банкрутство ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу.

Статтею 26 Закону про банкрутство визначено, які види майнових активів банкрута підлягають включенню до ліквідаційної маси.

У відповідності до пунктів 90, 91 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 15 та відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону про банкрутство усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси. Проте цим визначенням обсяг ліквідаційної маси не обмежується, оскільки згідно з частиною першою статті 213 ГК України у процедурах банкрутства використовуються майнові активи, які належать йому на підставі речових та зобов'язальних прав, а також права інтелектуальної власності. Права вимоги за зобов'язаннями та об'єкти права інтелектуальної власності можуть бути предметами цивільного обігу, а тому вони підлягають включенню до складу ліквідаційної маси і реалізації ліквідатором у порядку, встановленому Законом про банкрутство. Також, відповідно до частини другої статті 213 ГК України до складу ліквідаційної маси включаються також майнові активи осіб, які відповідають за зобов'язаннями неплатоспроможного боржника відповідно до закону або установчих документів боржника.

Згідно із частиною 1 статті 32 Закону про банкрутство після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс, до якого додаються: показники виявленої ліквідаційної маси (дані її інвентаризації); відомості про реалізацію об'єктів ліквідаційної маси з посиланням на укладені договори купівлі-продажу; копії договорів купівлі-продажу та акти приймання-передачі майна; реєстр вимог кредиторів з даними про розміри погашених вимог кредиторів; документи, які підтверджують погашення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 6 ст. 31 зазначеного Закону вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними.

У частині другої статті 32 вказаного Закону передбачено, що якщо за результатами ліквідаційного балансу після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Ухвала суду про затвердження звіту ліквідатора і ліквідаційного балансу є за своєю правовою природою судовим рішенням, яке підсумовує хід ліквідаційної процедури, в якому необхідно повно відобразити обставини, що мають значення для даної справи (вчинення належних дій по виявленню активів та пасивів боржника, зокрема, виявлення ліквідатором кредиторів та дотримання їх процесуальних прав підчас розгляду їх грошових вимог, доведення неможливості відновлення платоспроможності боржника внаслідок вжитих ліквідатором заходів, доведення неможливості задоволення визначених ліквідатором вимог кредиторів з наслідками його ліквідації), висновки суду про встановлені обставини і їх правові наслідки повинні бути вичерпними, відповідати дійсності та підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При цьому, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, як це передбачено в п. 6 ст. 40 Закону про банкрутство, у разі затвердження звіту ліквідатора в порядку ст. 32 даного Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ліквідаційна процедура відносно СФГ "Росинка" триває з 20 серпня 2010 року.

Попереднім ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Ільєнок Л.С. здійснювалися заходи, передбачені ст. 25 Закону про банкрутство, направлені на виявлення, пошук та встановлення майнових активів СФГ "Росинка", повнота та належність яких підтверджена ухвалою господарського суду Одеської області від 30 квітня 2014 року по цій справі, яка набула чинності та скасована у встановленому законом порядку не була.

Разом з тим, з моменту свого призначення новий ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Дарієнко В.Д., враховуючи час, який минув з моменту отримання даних щодо майна банкрута, здійснив нові запити до уповноважених державних органів з метою встановлення активів СФГ "Росинка", які належать останньому на праві власності.

За результатами роботи ліквідатором надано суду звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс банкрута з підтверджуючими документами, а саме довідками Відділу Держземагенства у Березівському районі Одеської області 25.07.2014 р., Відділу організації реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ головного управління МВС України в Одеській області від 14.03.2011 р., Центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Березівського, Іванівського та Миколаївського районів, підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Одеській області від 18.06.2014 р., Державної інспекції сільського господарства в Одеській області від 22.05.2014 р., Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації від 12.05.2014 р., Департаменту льотної придатності Державіаслужби України від 19.05.2014 р., ДП "Головний інформаційно-обчислювальний центр державної адміністрації залізничного транспорту України" від 20.05.2014 р., Територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 23.05.2014 р., ДП "Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин" від 26.05.2014 р., Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області від 27.05.2014 р., Міністерства доходів і зборів України від 27.05.2014 р., Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті від 15.09.2014 р., ПАТ "Національний депозитарій України" від 19.06.2014 р., Південно-Українського територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 22.05.2014 р., Державною служби інтелектуальної власності України від 15.10.2012 р., відділу ДВС Березівського районного управління юстиції в Одеській області від 27.05.2014 р., Головного управління статистики в Одеській області від 27.08.2014 р., які свідчать про відсутність у банкрута майна та неподання ним відповідної звітності, у зв'язку з чим неможливе погашення грошових вимог кредитора в порядку ст. 31 Закону про банкрутство.

Також до звіту ліквідатора надано реєстру вимог кредиторів із розмірами погашених вимог, договір про проведення аукціону, договори купівлі-продажу майна банкрута, акт про передання права власності на майно тощо.

Виносячи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд виходив з того, що після часткового погашення кредиторської заборгованості майна та грошових коштів для подальшого проведення розрахунків з кредиторами не залишилося, ліквідатором вчинені належні заходи з виявлення майнових активів банкрута; ознак фіктивного банкрутства або умисного доведення до банкрутства не виявлено, а тому є достатні правові підстави для припинення провадження у справі внаслідок ліквідації СФГ "Росинка".

Аналізуючи звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс банкрута, а також дослідивши додані до звіту документи, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо виконання ліквідатором необхідних дій з виявлення активів СФГ "Росинка" та формування ліквідаційної маси, а також, враховуючи час ліквідаційної процедури та відсутність підстав для її продовження, обґрунтованість прийняття оскаржуваної ухвали про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута.

Посилання ПАТ КБ "Надра" на незаконність оскаржуваної ухвали внаслідок незатвердження звіту ліквідатора з боку комітету кредиторів судова колегія вважає помилковими з огляду на таке.

Повноваження комітету кредиторів визначені у статті 16 Закону про банкрутство.

Зокрема, у відповідності до ч. 8 ст. 16 Закону про банкрутство до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення про: вибори голови комітету; скликання зборів кредиторів; підготовку та укладення мирової угоди; внесення пропозицій господарському суду щодо продовження або скорочення строку процедур розпорядження майном боржника чи санації боржника; звернення до господарського суду з клопотанням про відкриття процедури санації, визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, припинення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) та про призначення нового арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), надання згоди на укладення арбітражним керуючим значних угод боржника чи угод боржника, щодо яких є заінтересованість; інші питання, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону про банкрутство після завершення усіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс. Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти до висновку про те, що Закон про банкрутство у редакції Закону до набрання чинності Закону від 22.12.2011 р. № 4212-VI, на відміну від приписів ст. 46 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у редакції Закону від 22.12.2011 р. № 4212-VI, - не передбачає обов'язкового схвалення комітетом кредиторів звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу банкрута. Закон лише вимагає заслуховування на судовому засіданні думки членів комітету кредиторів, окремих кредиторів.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року у справі № 9/29. від 12 березня 2014 року у справі № 32/71-10-2067, від 14 січня 2015 року у справі № 43/160.

Водночас, господарський суд не зв'язаний такими погодженнями (або ж їх відсутністю) у своїх правових позиціях та у своїх процесуальних діях. Він має їх досліджувати у повному обсязі та обґрунтовано враховувати або ж відхиляти й у разі наявності підстав, визначених ч. 2 ст. 32 Закону про банкрутство, виносити ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Відтак, Законом про банкрутство передбачено, що затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу відбувається саме господарським судом.

При цьому, 16 грудня 2014 року, тобто коли ліквідатор надав звіт та ліквідаційний баланс на затвердження, господарським судом ухвалено про відкладення розгляду справи на 26 грудня 2014 року із повідомленням учасників провадження у справі.

26 грудня 2014 року представник ПАТ КБ "Надра" брав участь у судовому засіданні, але жодних аргументів щодо неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків або неповноти формування ліквідаційної маси не навів.

Таким чином, судом першої інстанції оскаржувана ухвала винесена за участю голови комітету кредиторів, тоді як інших кредиторів було повідомлено про час і місце судового засідання. Відтак, на виконання вимог ст.ст. 4-3, 22 ГПК України, судом першої інстанції були створені сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин, судова колегія вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Одеської області відповідає обставинам справи та вимогам закону, а тому достатніх правових підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись статтями 101-106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Одеської області від 26.12.2014 р. у справі № 1/150-09-5361 - без змін.

Повний текст складено 12.02.2015р.

Головуючий суддя В.В. Лашин

Суддя О.Л. Воронюк

Суддя М.А. Мирошниченко