РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015Справа №910/20567/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк" Актив-Банк" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення

тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"АРБІМАРКЕТ"

Третя особа, яка не заявляє

самостійних вимог

на предмет спору на

стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТТ-Менеджмент"

про визнання правочину нікчемним

За зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"АРБІМАРКЕТ"

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк" Актив-

Банк"

про спонукання до виконання зобов`язання

Суддя Бондаренко Г. П.

Представники сторін:

Від позивача (за первісним позовом) Данко А.Б. (дов. №190 від 15.10.2014)
Від відповідача (за первісним позовом) Від третьої особи Прокопенко Т.Ю. (дов б/н від 06.10.2014) Не з'явилась

Відповідно до ст. 85 ГПК України, в судовому засіданні 05.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Шевченка Олександра Володимировича (далі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ" (далі за текстом - відповідач) про визнання договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" нікчемним, а також про визнання договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет", нікчемним.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2014 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/20567/14, розгляд справи призначено на 28.10.2014.

24.10.2014 до Господарського суду м. Києва надійшов зустрічний позов ТОВ "Фінансова компанія "Арбімаркет" до ПАТ "Комерційний банк "Актив-Банк" про спонукання виконання зобов'язань по договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, що є предметом розгляду первісних позовних вимог, які банк вважає нікчемними.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.10.2014 відповідно до ст. 60 ГПК України прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом по справі № 910/20567/14 та призначено розгляд справи на 28.10.2014.

В порядку ст. 77 ГПК України 28.10.2014 та 04.11.2014 у судовому засіданні оголошувалися перерви на 04.11.2014 та 18.11.2014 відповідно.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 18.11.2014 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача за первісним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "ІТТ-Менеджмент", яке діє за рахунок та в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду "Укрінвестбуд" не диверсифікованого виду закритого типу, оскільки рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін, в порядку ст. 27 ГПК України. Цією ж ухвалою відповідно до ст. 69 ГПК України строк розгляду справи продовжено на 15 днів, відповідно до ст.77 ГПК України розгляд справи відкладено на 02.12.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2014 відповідно до ст. 79 ГПК України призначено судову економічну експертизу з метою встановлення ринкової вартості відступлених позивачем на користь відповідача майнових прав за договором про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, проведення якої доручено Київському науково - дослідному інституту судових експертизи в порядку ст. 41 ГПК України, провадження по справі № 910/20567/14 зупинено до закінчення проведення судової експертизи.

14.01.2015 до Господарського суду м. Києва надійшли матеріали по справі №910/20567/14 разом зі супровідним листом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України №16506-14 від 14.01.2015, в якому останній зазначив, що на даний час в реєстрі відсутні методики щодо встановлення ринкової вартості відступлення права вимоги, які є об'єктом дослідження, а тому ухвала суду залишається без виконання, а матеріали справи повертаються до суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.01.2015 провадження у справі №910/20567/14 в порядку ст. 79 ГПК України поновлено та розгляд справи призначено на 03.02.2015, оскільки обставини, що зумовили зупинення провадження у справі, відпали.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 03.02.2015 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 05.02.2015, при цьому судом розгляд питання щодо проведення повторної експертизи та визначення судового експерта також відкладено до 05.02.2014. Крім того, 03.02.2015 судом в порядку ст. 90 ГПК України за клопотанням позивача у справі винесено окрему ухвалу на дії заступника директора КНДІСЕ - Голікової Т. Д. щодо перевірки правомірності залишення ухвали суду 02.12.2014 року про призначення експертизи без виконання.

04.02.2015 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва відповідачем за первісним позовом подано заперечення проти призначення експертизи, а позивачем за первісним позовом подане клопотання про призначення судової економічної експертизи.

В судове засідання 05.02.2015 представник третьої особи не з'явися, про час та місце розгляду справи був повідомлений телефонограмою.

Представники позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом в судове засідання 05.02.2015 з'явились.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні усно клопотав про направлення матеріалів справи до Харківського науково - дослідного інституту судових експертиз для проведення судової експертизи та складання за її результатами дослідження висновку.

Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти задоволення клопотання щодо повторного направлення матеріалів справи до експертної установи для проведення експертизи та взагалі призначення експертизи.

Крім того, представник відповідача за первісним позовом зазначив, що не буде проводити оплату експертизи в разі її призначення.

На запитання суду щодо оплати експертизи позивачем за первісним позовом, його представник зазначив, що з огляду на введення у позивача за первісним позовом процедури ліквідації оплата експертизи за його рахунок не можлива або можлива тільки у разі призначення експертизи до Харківського НДІ судових експертиз, проти призначення експертизи, запропонованому відповідачем експерту - Ковбич Тетяні Миколаївні позивач за первісним позовом заперечував.

Прийнявши до уваги пояснення сторін щодо необхідності проведення експертизи, наявні в матеріалах справи докази та врахувавши пояснення щодо оплати експертизи, суд відмовив позивачу за первісним позовом в клопотанні про повторне направлення матеріалів справи на експертизу до КНДІСЕ, який вже зробив висновок про неможливість дачі висновку, наголосив, що оскільки територіальною зональністю передбачено пріоритетність призначення експертизи для судів за місцезнаходженням суду, майна або сторін, то у суду відсутні підстави для направлення матеріалів до Харківського НДІ судових експертиз, оскільки суд, сторони у справі та майно знаходяться у місті Києві.

Разом з тим, сторони заперечували (відповідач взагалі щодо призначення та оплати експертизи, а позивач щодо призначення експертизи експерту за визначеною зональністю проведення експертизи та не гарантував оплату експертизи), суд прийшов до висновку, що спір може бути вирішено за наявними у справі матеріалами за ст. 75 ГПК України та відмовив в клопотанні щодо призначення експертизи, після чого перейшов до розгляду справи по суті.

Представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечив. Представник відповідача за первісним позовом заперечив проти задоволення первісних позовних вимог та підтримав в повному обсязі заявлені зустрічні позовні вимоги.

Первісні позовні вимоги мотивовані тим, що вартість переданого права грошових вимог за договором про відступлення права вимоги та зміні сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, на думку позивача за первісним позовом, є значно заниженою, а отже у відповідності до ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначений договір є нікчемним. З тих же підстав, позивач за первісним позовом просить суд визнати нікчемним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014, укладений між сторонами.

Відповідач за первісним позовом проти задоволення первісних вимог заперечує з тих підстав, що вартість переданого права грошових вимог за договором про відступлення права вимоги та зміні сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 сторонами договору занижена не була, на підтвердження чого надав відповідні докази.

Зустрічні позовні вимоги мотивовані невиконанням з боку відповідача за зустрічним позовом його зобов'язань за договором про відступлення права вимоги та зміні сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 в частині передання позивачу за зустрічним позовом документів перелічених в п. 3.3. вказаного договору.

Відповідач за зустрічним позовом відзиву на зустрічну позовну заяву не надав, усно проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував з тих підстав, що нікчемний правочин не створює юридичних наслідків.

Розглянувши подані матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2014 між позивачем за первісним позовом, як первісним кредитором та відповідачем за первісним позовом, як новим кредитором укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні (далі за текстом - договір), відповідно до п. 1.1. якого первісний кредитор, в порядку та на умовах, визначених договором та чинним в Україні законодавством, за плату, передбачену договором, відступає, а новий кредитор набуває права грошових вимог первісного кредитора в розмірі та в обсязі визначеному договором за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006, з усіма наступними змінами та доповненнями, що укладений між первісним кредитором та Салигіним Віктором Васильовичем.

Із матеріалів справи вбачається, що заборгованість Салигіна В. В. за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 є простроченою з 2011 року.

Згідно договору відповідач за первісним позовом одержав право вимагати від боржника за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 Салигіна В. В. грошові кошти у розмірі 7 848 633, 76 грн.

Відповідно до п. 2.1. договору первісний кредитор та новий кредитор домовились, що вартість відступленого права вимоги за кредитним договором складає 1 900 000, 00 грн. та повинна бути сплачена новим кредитором відповідно до п. 2.2. договору.

Новий кредитор повинен виконати своє зобов'язання щодо сплати вартості відступленого права, шляхом перерахування суми, зазначеної в п. 2.1. договору у гривнях на рахунок первісного кредитора: отримувач - ПАТ «КБ «Актив - Банк», код ЄДРПОУ отримувача - 26253000 у ПАТ «КБ «Актив - Банк», МФО 300852 наступним чином: 1900000, 00 грн. новий кредитор перераховує первісному кредитору у день укладання договору (п. 2.2. договору).

Пунктом 3.3. договору визначено, що первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредитору усі документи, що пов'язані з кредитним договором, що містяться у первісного кредитора. Перелік документів що належить передати наведений в пунктах 3.3.1. - 3.3.6. договору.

Відповідно до п. 3.4.1 договору первісний кредитор зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня укладення договору передати новому кредитору документи, перелічені в п. 3.3 договору (з підпунктами). При цьому, сторони узгодили, що передача документів згідно п. 3.4.1 договору оформляється шляхом підписання сторонами актів прийому -передачі документів повноважними представниками нового кредитора та первісного кредитора в момент фактичної передачі зазначених документів.

02.09.2014 між позивачем, як первісним іпотекодержателем, та відповідачем, як новим іпотекодержателем, був укладений договір відступлення права за іпотечним договором, згідно п. 1.1. якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право за договором іпотеки від 07.04.2006, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим №492, укладеним між первісним іпотекодержателем та фізичною особою Ковальовою Юлією Вікторівною, який забезпечує виконання умов кредитного договору № 0407/02 від 07.04.2006, що укладений між первісним іпотекодержателем та фізичною особою Салигіним Віктором Васильовичем.

Як зазначено в п. 1.2. договору відступлення права за іпотечним договором від 02.09.2014, цей договір укладено на підставі ст. 24 Закону України «Про іпотеку» у зв'язку з тим, що між новим іпотекодержателем та первісним іпотекодержателем укладено договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006, та в наслідок укладання цього договору до нового іпотекодержателя переходять всі права первісного іпотекодержателя за договором іпотеки від 07.04.2006, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. за реєстровим №492, укладеним між первісним іпотекодержателем та фізичною особою Ковальовою Юлією Вікторівною.

Водночас, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.09.2014 № 79 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Актив-Банк» з 03.09.2014 розпочато процедуру виведення позивача за первісним позовом з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, у відповідності до постанови Правління Національного банку України від 02.09.2014 № 545 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив - Банк» до категорії неплатоспроможних» та ст. 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до «Звіту про оцінку права грошової вимоги за кредитним договором», складеним суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «МІРФІЛ» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 12428/11, виданого Фондом державного майна України 06.09.2011), копія якого надана в матеріали справи відповідачем за первісним позовом, ринкова вартість права грошової вимоги за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 до Салигіна Віктора Васильовича станом на 01.09.2014 складає 1 382 800, 00 гривень.

Зазначений звіт рецензований в порядку, встановленому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно із загальними висновками рецензій звіт в цілому відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна.

Відповідно до «Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав», складеним суб'єктом оціночної діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія «Правий берег» (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 14878/13, виданого Фондом державного майна України 17.07.2013) 01.12.2014, копія кого надана в матеріали справи позивачем за первісним позовом, ринкова вартість майнових прав вимоги за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 станом на 02.09.2014 складає 2 956 980, 00 гривень.

Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості майнових прав складений ТОВ «Незалежна експертна компанія «Правий Берег», згідно Рецензії на вказаний звіт здійсненої на запит відповідача за первісним позовом (проведеної оцінювачем-рецензентом Чумак О.І., кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серія МФ № 8239 від 30.03.2012 видане Фондом державного майна України, Свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів № 9140 від 30.03.2012, Посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача серія МФ № 8919-ПК від 13.12.2013, який працює в суб'єкті оціночної діяльності ТОВ «КАРАТАЙ І ПАРТНЕРИ», Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 15718/13 від 16.12.2013) має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки майна.

Із матеріалів справи також вбачається, що вартість права вимоги за договором про відступлення права вимоги у сумі 1900000, 00 грн. оплачена 02.09.2014 Тереховою Оксаною Володимирівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Синонім» як поручителями відповідача за первісним позовом відповідно до умов договору поруки від 01.09.2014 та договору поруки від 01.09.2014. Докази оплати наявні в матеріалах справи.

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що первісні позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги задоволенню підлягають з наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України необхідно розмежувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інші заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо).

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Приписами п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Позивач за первісним позовом обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається саме на положення п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ст. ст. 512 - 515 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Таким чином, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого попередній кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права.

Договір укладений між сторонами, як встановлено судом є оплатним і в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати первісному кредитору майнову компенсацію замість отриманого права вимоги.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язаннями. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 є похідним від Договору відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014, і укладений внаслідок відступлення прав вимоги за основним зобов'язанням - кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006.

Таким чином, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. За таких обставин, договір відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 та договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 не можуть розцінюватися як відмова позивача за первісним позовом від власних майнових вимог.

Щодо твердження позивача за первісним позовом про заниження вартості відступленого права вимоги, то воно також не знайшло підтвердження за наявними матеріалами справи.

Як встановлено судом, позивач за первісним позовом здійснив продаж на користь відповідача за первісним позовом права вимоги заборгованості Салигіна Віктора Васильовича за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 за ціною, що складає 1 900 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Як зазначено у пункті 2.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» звичайними є ціни, які за подібних обставин зазвичай сплачувалися за аналогічне майно у відповідний момент часу у відповідному регіоні. Доведення рівня таких цін покладається на особу, яка заявила вимогу про відшкодування вартості майна.

Поняття «звичайних» цін наведено в Податковому кодексі України. Відповідно до п. 14.1.71 Податкового кодексу України звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Якщо під час здійснення операції обов'язковим є проведення оцінки, вартість об'єкта оцінки є підставою для визначення звичайної ціни для цілей оподаткування.

Таким чином, рівень звичайної ціни (рівень ринкової ціни) може бути визначений за результатами оцінки об'єкту продажу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності, у цьому Законі майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які трава, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Як зазначалося судом вище, в матеріалах справи наявні 2 звіти про оцінку права грошової вимоги за договором, зроблені на замовлення позивача за первісним позовом та відповідача за первісним позовом, відповідно до яких ринкова вартість права грошової вимоги за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 складає на момент укладання договору 2 956 980, 00 грн. та 1 382 800, 00 грн. відповідно. Крім того, матеріали справи містять рецензії на подані сторонами звіти, відповідно до яких - звіт про те, що вартість права грошової вимоги за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 складає на момент укладання договору 2 956 980, 00 грн., визнано таким, що має недоліки, що вплинули на достовірність оцінки майна, а звіт, відповідно до якого вартість права грошової вимоги за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 складає на момент укладання договору 1 382 800, 00 грн., визнано таким, що в цілому відповідає вимогам нормативно - правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не виплинули на достовірність оцінки.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна.

Рецензування звіту про оцінку майна може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5 цього Закону.

Із матеріалів справи, також, вбачається, що заборгованість Салигіна В. В. за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 є простроченою з 2011 року і позивачем у справі не надано докази, на запитання суду, на якій стадії реального виконання знаходиться стягнення такої заборгованості.

Відповідно до Глави 2 Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 № 23, банк з метою формування резерву за активами здійснює оцінку ризиків таких активів, починаючи з дати визнання їх в обліку до дати припинення такого визнання. Банк з метою розрахунку резервів класифікує активи за такими категоріями якості: І (найвища) - немає ризику або ризик є мінімальним; II - помірний ризик; III - значний ризик; IV - високий ризик; V (найнижча) - реалізований ризик. Заборгованість за активами/наданими фінансовими зобов'язаннями, віднесеними до V категорії, є безнадійною.

Банк самостійно встановлює порядок визначення показника ризику активу в межах діапазонів, визначених для відповідних категорій якості активів/наданих фінансових зобов'язань, у тому числі з урахуванням кредитної історії боржника, а також іншої інформації, що забезпечує об'єктивну оцінку подій та обставин, які можуть свідчити про наявність ризиків погашення боргу боржником із перевищенням строків, передбачених умовами договору, або невиконанням договірних умов.

Банк класифікує не вище V категорії якості актив, за яким більше ніж 50 відсотків боргу прострочено понад 90 днів.

На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, в тому числі рецензії на звіти про оцінку права вимоги, а також, що позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів на спростування звіту про оцінку наданого відповідачем за первісним позовом, суд дійшов висновку, що вартість відступленого права вимоги за договором відповідала рівню звичайних цін на момент укладення договору і не є заниженою.

Таким чином, не відповідають дійсності твердження позивача за первісним позовом про те, що вартість переданого права грошових вимог за договором є значно заниженою.

Позивачем за первісним позовом не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору нікчемним, а тому вимоги позивача за первісним позовом щодо визнання нікчемними договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 та договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.09.2014 укладених між позивачем за первісним позовом та відповідачем за первісним позовом є такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зазначає, що нікчемність договору не потребує заявлення позову про визнання договору нікчемним, а належним способом захисту порушеного права та відновлення становища особи, яке існувало до порушення права, є подання позову про застосування наслідків нікчемного правочину, оскільки нікчемність правочину визначається нормою закону, тобто в даному випадку позивач за первісним позовом мав би право вимагати повернення документів, що підтверджують право вимоги первісного кредитора, у разі передання їх за нікчемними договорами, новому кредитору, а новий кредитор мав би права вимагати переданих грошових коштів за нікчемним договором про відступлення права вимоги.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем за первісним позовом обрано не належний спосіб захисту, що також є підставою для відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

Разом з тим, судом встановлено, що умови договору про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 виконані тільки в частині сплати грошових коштів відповідачем за первісним позовом за відступлення права вимоги, а документи, що підтверджують право вимоги нового кредитора йому не передані, що стало підставою для подачі зустрічного позову у справі про зобов`язання банку виконати умови договору та передати документи визначені в п. 3.3. договору.

Розглянувши зустрічні позовні вимоги, суд приходить до висновку, що вони є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 517 ЦК України встановлено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

За умовами договору первісний кредитор зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня укладення договору передати новому кредитору усі документи, що пов'язані з кредитним договором, договором іпотеки, судовою справою та виконавчим провадженням, листуванням, що містять у первісного кредитора. Передача документів згідно п. 3.4.1. договору оформлюється шляхом підписання сторонами актів прийому - передачі документів повноважними представниками позивача первісного кредитора та нового кредитора в момент фактичної передачі зазначених документів (п. п. 3.3., 3.4 договору).

Позивачем за зустрічним позовом умови договору виконані в повному обсязі, у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем за зустрічним позовом його зобов'язання щодо передачі позивачу за зустрічним позовом документів визначених п. 3.3. договору, а отже доводи викладені в зустрічній позовній заяві відповідачем за зустрічним позовом не спростовані, відповідно з боку відповідача за зустрічним позовом допущено порушення його зобов'язання.

Доказів, як зазначалося, на підтвердження виконання відповідачем за зустрічним позовом його зобов'язань щодо передачі документів визначених в п. 3.3. договору в матеріали справи не надано. Факт наявності у відповідача за зустрічним позовом перед позивачем за зустрічним позовом за договором відповідних зобов'язань належним чином доведений, документально підтверджений, строк передачі документів, у відповідності до п. 3.4.1. договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача за зустрічним позовом виконати договір та передати позивачу за зустрічним позовом документи визначені в п. 3.3. договору є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, мають право звертатися до господарського суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. У відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств і організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивачів за первісним та зустрічним позовами, які мали довести наявність тих обставин, на підставі яких вони звернулися до господарського суду з позовними вимогами про визнання договору нікчемним та про зобов'язання вчинити дії.

Зважаючи на вищенаведене, первісні позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю, а зустрічні позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У випадках, коли позивач звільнений від сплати судового збору, якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується (п. 4.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.13. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позивач за первісним позовом звільнений від сплати судового збору, за розгляд первісних позовних вимог судовий збір не стягується.

Судовий збір за розгляд зустрічних позовних вимог в порядку ст. 49 ГПК України покладається на позивача за зустрічним позовом, оскільки відповідач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову відмовити повністю.

2. Зустрічний позов задовольнити повністю.

3. Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, вул. Борисоглібська, 3; ідентифікаційний код 26253000) виконати Договір про відступлення права вимоги та зміни сторони у зобов'язанні від 01.09.2014 та передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРБІМАРКЕТ" (03150, м. Київ, вул. Фізкультурна, 30; ідентифікаційний код 38814674) наступні документи:

- оригінал кредитного договору № 0407/02 від 07.04.2006, з усіма наступними змінами та доповненнями, укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, вул. Борисоглібська, 3; ідентифікаційний код 26253000) та Салигіним Віктором Васильовичем;

- оригінал договору іпотеки від 07.04.2006, з усіма наступними змінами та доповненнями, укладений між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, вул. Борисоглібська, 3; ідентифікаційний код 26253000) та Ковальовою Юлією Вікторівною, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., внесено у реєстр за № 492;

- оригінали всіх документів, що стосуються виконавчих проваджень стосовно стягнення з Салигіна Віктора Васильовича заборгованості за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07.04.2006;

- оригінали всіх документів, що стосуюються всіх судових справ стосовно стягнення з Салигіна Віктора Васильовича заборгованості за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07.04.2006;

- оригінали листування Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, вул. Борисоглібська, 3; ідентифікаційний код 26253000) із Салигіним Віктором Васильовичем, судовими органами, органами виконавчої служби та будь-якими іншими фізичними та юридичними особами, що має відношення до стягнення з Салигіна Віктора Васильовича заборгованості за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006 та звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 07.04.2006;

- оригінали первісних бухгалтерських документів, які підтверджуюють факт надання кредиту Салигіну Віктору Васильовичу за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006;

- оригінали первісних бухгалтерських документів, які підтверджуюють факт погашення кредиту та процентів за кредитом Салигіним Віктором Васильовичем за кредитним договором № 0407/02 від 07.04.2006;

- інші документи, які мають відношення до кредитного договору № 0407/02 від 07.04.2006 та відносин між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Актив-Банк" (04070, вул. Борисоглібська, 3; ідентифікаційний код 26253000) та Салигіним Віктором Васильовичем.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 13.02.2015.

Суддя Г.П. Бондаренко