ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа №908/4273/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Горбачова Л.П., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Сіренко К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Олійник Є.О., дов. №08-2015/Д

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя (вх. № 163 З/3-12)

на рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 р. у справі №908/4273/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТ-КРИВБАС", м. Кривий Ріг

до Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя

про стягнення 10547,88 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "КОМФОРТ-КРИВБАС" звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до ПАТ "Запорізький завод феросплавів" та, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило стягнути з відповідача 9000,00 грн. основного боргу, 1062,00 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 150,90 грн., посилаючись на порушення відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 744 від 29.11.2013 року.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 р. у справі №908/4273/14 (суддя Науменко А.О.) позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОМФОРТ-КРИВБАС", м. Кривий Ріг 9000,00 грн. основного боргу, інфляційні витрати у розмірі 1061,69 грн., 3% річних у розмірі 150,16 грн., 1826,81 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з вищевказаним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що не оплатив поставлений товар у зв'язку із невиконанням позивачем ТОВ "КОМФОРТ-КРИВБАС" умов п. 4.1.1., 4.1.5.-4.1.7 договору, яким встановлено обов'язок постачальника разом із товаром, що постачається надати оригінали документів, перелік яких зазначено у п. 4.1.1. договору. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують направлення позивачем всіх документів, визначених у п. 4.1. договору, відповідач вважає, що момент здійснення оплати за поставлений за договором товар не настав. Також посилається на порушення позивачем строків поставки товару, встановлених у Додатку №1 до договору, що, на думку скаржника, свідчить про наявність права відповідача відмовитись від виконання своїх зобов'язань за договором у тому числі від оплати товару, як то прямо передбачено п. 8.4. договору.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому з наведеними відповідачем доводами не погоджується, вважає їх безпідставними, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Відповідач в призначене судове засідання не з'явився. Про причини нез'явлення суд не повідомив, про час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення за № 000948/1 уповноваженій особі ПАТ "Запорізький завод феросплавів" 21.01.2015 року.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників судового процесу про час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, їх юридичну оцінку в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №744 від 29.11.2013, відповідно до умов якого, ТОВ «КОМФОРТ-КРИВБАС» (постачальник за договором, позивач у справі) зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором, поставити, а ПАТ «Запорізький завод феросплавів» (покупець за договором, відповідач у справі) прийняти та оплатити продукцію, в асортименті та за цінами, вказаними в додатках та додаткових угодах до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Фактично укладений договір №744 підписано позивачем 28.01.2014.

За умовами пунктів 2.2., 2.3. договору, ціна на узгоджений обсяг та період поставки товару вказується в додатку до цього договору. Загальна сума договору на момент його складання становить 9000,00 грн., з урахуванням ПДВ згідно додатку до цього договору.

Відповідно до п. 6.1. договору, термін поставки товару вказано в додаткових угодах, які є невід'ємною частиною цього договору.

У відповідності до п. 11.1, договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 р., а в частині гарантійних зобов'язань - до терміну їх закінчення.

Як вбачається з матеріалів справи, у Додатку №1 до договору постачання №744 від 29.11.2013, сторони визначили найменування товару, кількість, ціну та термін здійснення поставки товару, а також узгодили країну виробника та технічні характеристики товару.

Відповідно до вказаного Додатку №1, загальна вартість товару разом з ПДВ складає 9000,00 грн., термін поставки - 20.01.2014 року.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на виконання своїх зобов'язань за договором №744 від 29.11.2013 поставив відповідачу товар - відцентровані канальні вентилятори RV250L, RV315L у загальній кількості 6 штук на суму 9000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КК-0000003 від 28.01.2014 р. На підставі довіреності № 22 від 20.01.2014 р., виданої представнику ПАТ «Запорізький завод феросплавів» Похілько Г.В., яка додана позивачем до матеріалів справи, відповідач поставлений товар отримав, проте, свої зобов'язання щодо оплати товару не здійснив та не сплатив на користь позивача вартість поставленого товару, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 9000,00 грн.

Позивач, в порядку досудового врегулювання спору 25.02.2014 звернувся до ПАТ «Запорізький завод феросплавів» з претензією №100 про надання оригіналів документів та своєчасної оплати поставленого товару, яка була отримана відповідачем 04.03.2014 року. (а.с.25)

14.03.2014 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №151 про стягнення суми заборгованості за поставлений товар в розмірі 9000,00 грн., яка отримана відповідачем 18.03.2014 та до якої долучив: договір постачання №744 від 29.11.2013, Додаток до договору постачання №744 від 29.11.2013, довіреність №22 від 20.01.2014 (вид. нач. Від. Похілько Г.В.), рахунок №КК-0000004 від 28.01.2014 на суму 9000,00 грн., видаткову накладну №КК-0000003 від 28.01.2014, податкову накладну №4 від 28.01.2014. (а.с. 28)

Відповідач відповіді на претензії від 25.02.2014 та 14.03.2014 не надав, суми заборгованості в розмірі 9000,00 грн. позивачу не сплатив.

Невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати за отриманий товар й стало підставою звернення позивача до суду.

За таких обставин, у відповідності з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, враховуючи, що матеріалами справи, а саме, рахунком-фактурою №КК-0000004 від 28.01.2014, видатковою накладною №КК-0000003 від 28.01.2014 р., податковою накладною №4 від 28.01.2014 та довіреністю № 22 від 20.01.2014 підтверджується факт поставки позивачем товару та його отримання відповідачем, останній не надав доказів належного виконання взятих на себе зобов'язань щодо повної оплати поставленого товару, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 9000,00 грн. за отриманий ним товар.

Також, зважаючи на те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, а також здійснивши перерахунок заявлених до стягнення суми 3% річних та інфляційних, суд першої інстанції задовольнив частково позовні вимоги в зазначеній частині, стягнувши з відповідача 150,16 грн. - 3% річних та 1061,69 грн. інфляційних втрат.

Повторно переглядаючи справу, здійснивши оцінку обставинам справи та правомірності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права до даних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками, викладеними в рішенні суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та наявним матеріалами, що є у справі, їм дана правильна та повна правова оцінка.

Так, предметом даного господарського спору є матеріально - правова вимога про стягнення з відповідача 9000,00 грн. основного боргу за укладеним договором №744 від 29.11.2013 та застосування до боржника наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ст. 625 ЦК України у зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору.

За своєю правовою природою укладений між позивачем та відповідачем договір №744 від 29.11.2013 є договором поставки.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання своїх зобов'язань по договору позивач поставив відповідачу товар, а саме, відцентровані канальні вентилятори RV250L, RV315L у загальній кількості 6 штук на суму 9000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № КК-0000003 від 28.01.2014 р на загальну суму 9000,00 грн.

Відповідач поставлений товар отримав, що підтверджується підписом уповноваженої особи ПАТ «Запорізький завод феросплавів» Похілько Г.В., який діяв на підставі довіреності № 22 від 20.01.2014 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Відповідач в своїх поясненнях, викладених у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, проти факту отримання товару не заперечував, але наполягав на тому, що відповідач, в порушення умов договору, не надав оригіналів документів, зазначених у п. 4.1.1. договору, у зв'язку з чим вважав, що строк оплати за отриманий товар не настав.

З приводу наведеного колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами розділу 5 договору встановлено порядок проведення розрахунків, зокрема, відповідно до п. 5.1., оплата здійснюється за фактичну кількість поставленого товару шляхом оформлення покупцем (відповідачем) на адресу постачальника (позивача) гарантованого платежу «з датою виконання у майбутньому», який, у відповідності до п. 5.2. відправляється позивачу на 10-ий календарний день від дати поставки товару (за фактичну кількість поставленого товару) та рахунку позивача за умови виконання постачальником п. 4.1.1., 4.1.5-4.1.7 договору.

У відповідності до п. 4.1.1. договору, разом з поставкою товару позивач зобов'язаний надати відповідачу наступні оригінали документів, оформлені державною мовою:

- рахунок, накладну на відпуск товару, оформлені відповідно до вимог п. 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р. № 88;

- податкову накладну, оформлену відповідно до статей 187, 201 ПК України, «Порядку заповнення податкових накладних» № 1379 від 01.11.2011 р.;

- копію сертифіката походження «Товару» СТ1 на мові країни-виробника, завірену печаткою «Постачальника» (у разі необхідності);

- у разі, якщо «товар» підлягає сертифікації - гігієнічний, екологічний сертифікат (оригінали або належним чином завірені копії);

-товарно-транспортну накладну (ТТН) форми N 1-ТН, затвердженої Наказом Мінтрансу і Мінстату України від 29.12.95 р. № 488/346

Таким чином, строк оплати товару сторони обумовили такою подією як направлення позивачем разом з поставкою товару документів, зазначених у п. 4.1.1. договору.

Звертаючись до суду, позивач зазначав, що свої зобов'язання за договором він виконав належним чином та на виконання умов п. 4.1.1. договору надав відповідачу наступні документи: оригінал рахунку-фактури №КК-0000004 від 28.01.2014, видаткову накладну №КК-0000003 від 28.01.2014, податкову накладну №4 від 28.01.2014. Будь яких зауважень або претензій щодо відсутності або ненадання документів, зазначених у п. 4.1.1. договору від відповідача не надходило.

Як свідчать матеріали справи, позивач звертався до відповідача з претензіями №100 від 25.02.2014, №151 від 14.03.2014, №394 від 25.06.2014. Отримання вказаних претензій відповідачем підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштового відправлення від 04.03.2014, 18.03.2014, 01.07.2014.

При цьому, колегією суддів встановлено, що документи, зазначені у п. 4.1.1. договору, були направлені відповідачу разом з претензією №151 від 14.03.2014, а саме: договір постачання №744 від 29.11.2013, Додаток до договору постачання №744 від 29.11.2013, довіреність №22 від 20.01.2014 (вид. нач. Від. Похілько Г.В.), рахунок №КК-0000004 від 28.01.2014 на суму 9000,00 грн., видаткова накладна №КК-0000003 від 28.01.2014, податкова накладна №4 від 28.01.2014.

Направлення вказаних документів відповідачу підтверджується описом вкладення у цінний лист від 14.03.2014 року, а їх отримання відповідачем підтверджується копією повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення від 18.03.2014 року (а.с.27)

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджується, що відповідач отримав всі документи, необхідні для здійснення оплати за договором.

Щодо ненадання відповідачу сертифікату походження, колегія суддів зазначає, що відповідно до положень Наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28, поставлені на адресу відповідача відцентрові канальні вентилятори не потребують обов'язкової сертифікації в Україні. При цьому, у Додатку №1 до договору №744 від 29.11.2013 зазначено, що виробником товару, що поставляється є Україна - ТОВ «Вент-Сервіс», у зв'язку з чим, за наданими позивачем поясненнями, сертифікат походження відповідачу не надавався.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що, товар на адресу відповідача був доставлений за рахунок ТОВ «КОМФОРТ-КРИВБАС» засобами ТОВ «НОВА ПОШТА», що підтверджується товарно-транспортною накладною № 8883 від 28.01.2014 р., рахунком-фактурою №НП/14-000811 від 31.01.2014 р., актом здачі - приймання робіт № НП/14-000811 від 31.01.2014 р., податковою накладною № 23469/14 від 31.01.2014 р. (а.с. 66-69). Вказані обставини спростовують твердження скаржника щодо ненадання позивачем товарно-транспортної накладної.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується виконання позивачем умов договору в частині замовленого обсягу поставки та направлення відповідачу 14.03.2014 року документів, перелік яких встановлено у п. 4.1.1. договору. Проте, отримавши всі необхідні для здійснення оплати за товар документи, відповідач суму заборгованості не сплати та не надав суду доказів такої оплати.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за поставлений товар в розмірі 9000,00 грн. позовні вимоги щодо стягнення 9000,00 грн. правомірно визнані судом першої інстанції обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач також посилається на порушення позивачем строків поставки товару, встановленого у Додатку №1 до договору - 20.01.2014 року, що, на думку скаржника, свідчить про наявність права відповідача відмовитись від виконання своїх зобов'язань за договором у тому числі від оплати товару, як то передбачено п. 8.4. договору.

Колегія суддів вважає такі доводи скаржника безпідставними, оскільки матеріали справи свідчать про те, що підписаний відповідачем примірник договору поставки №744 був отриманий позивачем лише 28.01.2014 р., що підтверджується наданою позивачем до суду копії запису у «Журналі реєстрації договорів 2014 р. ТОВ «КОМФОРТ-КРИВБАС». Отже, позивач фактично не мав можливості виконати поставку товару в обумовлений у Додатку №1 до договору строк - 20.01.2014.

При цьому, як свідчать матеріали справи, відповідач товар прийняв, його не повернув, будь-яких зауважень або заперечень стосовно порушення позивачем строків поставки товару не заявляв та не звертався до позивача з вимогою про відмову від виконання своїх зобов'язань за договором та/або розірвання його, як то було передбачено п. 8.4. договору, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Також, зважаючи на те, що відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України, а також здійснивши перерахунок заявлених до стягнення суми 3% річних та інфляційних, суд першої інстанції задовольнив частково позовні вимоги в зазначеній частині, стягнувши з відповідача 150,16 грн.- 3% річних та 1061,69 грн. інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Аналіз встановлених по справі обставин свідчить про те, поставка товару за договором відбулась 28.01.2014 р.

Відповідно до п. 5.2 договору № 744 відповідач повинен був виставити гарантований платіж на 10-й календарний день від дати поставки, а датою виконання гарантованого платежу є 25-й календарний день від дати відправки гарантованого платежу, за умови виконання постачальником п.4.1.1, 4.1.5-4.1.7 цього договору.

Позивачем доведено належне виконання п. 4.1.1., 4.1.5-4.1.7. щодо направлення відповідачу необхідних документів саме 18.03.2014 року, про що свідчить опис вкладення до листа -претензії №151 від 14.03.2014 та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №4273.

Таким чином, як правомірно встановлено судом першої інстанції, датою порушення відповідачем зобов'язання з оплати товару, з урахуванням фактичного виконання відповідачем п. 4.1.1. договору та приписів п. 5.2. договору, є 22.04.2014 року.

Зважаючи на те, що факт отримання відповідачем товару та документів, зазначених у п. 4.1.1. договору є доведеним, здійснивши правильність нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат за прострочення оплати товару за період з 22.04.2014 по 10.11.2014 року, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 150,16 грн.- 3% річних, а також стягнення 1061,69 грн. інфляційних втрат, з огляду на правильність їх нарахування за період травень-жовтень 2014 року, оскільки здійснений розрахунок за вказаний період ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що відповідач ані під час вирішення спору у господарському суді Запорізької області, ані під час розгляду його апеляційної скарги не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених заперечень. Наведені ним в апеляційній скарзі доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами. Тому вимоги відповідача, що зазначені в апеляційній скарзі, не підлягають задоволенню, а наведені на їх підтвердження доводи не можуть бути прийнятими до уваги колегією суддів в якості підстав для скасування прийнятого у даній справі рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.14 р. у справі № 908/4273/14.

На підставі викладеного та керуючись статтями 22, 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03.12.2014 у справі № 908/4273/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 13.02. 2015 року

Головуючий суддя Тарасова І. В.

Суддя Горбачова Л.П.

Суддя Істоміна О.А.