ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 911/1511/14

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства «Міськтепловодоенергія», Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К», Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки

про стягнення 43053,39 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача: Годлевський Е.М. (довіреність №01-05/2278-1 від 1 жовтня 2015 року);

від відповідача: Герич М.В. (довіреність №19/06/2014 від 19 червня 2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Міськтепловодоенергія» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К» (далі - відповідач) про стягнення 43053,39 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач в період з жовтня 2013 року по березень 2014 року надав відповідачу послуги з постачання теплової енергії на загальну суму 43053,39 грн. Однак, відповідач не оплатив надані позивачем послуги, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду.

Рішенням господарського суду Київської області від 23 червня 2014 року у справі №911/1511/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13 серпня 2014 року рішення господарського суду Київської області від 23 червня 2014 року у справі №911/1511/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 листопада 2014 року касаційну скаргу Комунального підприємства «Міськтепловодоенергія» задоволено частково, рішення господарського суду Київської області від 23 червня 2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13 серпня 2014 року у справі №911/1511/14 скасовано, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями від 10 грудня 2014 року справу №911/1511/14 передано до розгляду судді Зайцю Д.Г.

Ухвалою суду від 11 грудня 2014 року справу №911/1511/14 прийнято до провадження суддею Зайцем Д.Г. та призначено її розгляд на 28 січня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 28 січня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 10 лютого 2015 року.

Представник відповідача в усних поясненнях проти позову заперечував, однак, письмового відзиву на позовну заяву до суду не подав.

10 лютого 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, а відповідачем не заперечується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Артур-К» являється власником нежитлового приміщення загальною площею 407.2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Князів Коріатовичів, 7.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України №1875-IV від 24 червня 2004 року «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи вищезазначені приписи закону, 31 жовтня 2013 року та 18 листопада 2013 року позивачем на адресу відповідача було надіслано примірник Договору №КП-1292 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 30 серпня 2013 року, який відповідачем, всупереч вимог чинного законодавства України, підписано не було.

Судом встановлено, що система централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на об'єкті по вул. Князів Коріатовичів, 7 м. Кам'янця-Подільського є єдиною та цілісною.

Незважаючи на відсутність між сторонами відповідного письмового договору, позивач продовжував здійснювати надання послуг з теплопостачання щодо зазначеної будівлі у період з жовтня 2013 року по березень 2014 року.

На підтвердження надання вказаних послуг, позивач подав до суду рапорти на спожиту теплову енергію за жовтень 2013 року - березень 2014 року.

Також у якості доказів, позивачем долучено до матеріалів справи картки споживання теплової енергії за жовтень 2013 року - березень 2014 року, а також акти виконаних робіт, в яких зазначено, що в жовтні 2013 року було надано послуг на суму 3536,45 грн. (акт-рахунок №2941/11 від 30 листопада 2013 року), в листопаді 2013 року на суму 5335,00 грн. (акт-рахунок №2941/11 від 30 листопада 2013 року), в грудні 2013 року на суму 10216,18 грн. (акт-рахунок №2941/12 від 31 грудня 2013 року), в січні 2014 року на суму 9636,79 грн. (акт-рахунок №2941/1 від 31 січня 2014 року), в лютому 2014 року на суму 9438,13 грн. (акт-рахунок №2941/2 від 28 лютого 2014 року) та в березні 2014 року на суму 4890,84 грн. (акт-рахунок №2941/3 від 31 березня 2014 року).

Як встановлено судом, всього відповідачу було надано послуги з теплопостачання загальною вартістю 43053,39 грн.

Законом України «Про теплопостачання» врегульовано відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії, державним наглядом (контролем) у сфері теплопостачання, експлуатацією теплоенергетичного обладнання та виконанням робіт на об'єктах у сфері теплопостачання суб'єктами господарської діяльності незалежно від форми власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Отже, предметом регулювання згаданих Законів України «Про теплопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги» є різні правовідносини, а саме: правовідносини, які виникають у сфері теплопостачання та правовідносини, які виникають у сфері створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» термін житлово-комунальні послуги вживається в такому значенні: результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Таким чином, житлово-комунальні послуги це є господарська діяльність, яка спрямована на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», споживач теплової енергії, зокрема має право на приєднання до теплової мережі відповідно до нормативно-правових актів.

Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є одним з основних обов'язків споживача теплової енергії.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають, зокрема право видавати дозволи та технічні умови на підключення споживачів до розподільчих теплових мереж.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні організації, які здійснюють діяльність із постачання теплової енергії з використанням власних теплових мереж, зобов'язані забезпечити рівноправний доступ до цих мереж усіх суб'єктів господарської діяльності відповідно до укладених договорів.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник; особливими учасниками цих відносин є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Як вже зазначалось, пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Однак, як вже зазначалось, відповідач ухилявся від укладення відповідного договору про споживання теплової енергії і, в той час, продовжував отримувати послуги з теплопостачання.

Частиною 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Крім того, судом встановлено, що відповідач, як власник нежитлового приміщення, в порушення вимог норм чинного законодавства України не звернувся до відповідної комісії з письмовою заявою щодо відключення нежитлового приміщення, загальною площею 407.2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кам'янець-Подільський, вул. Князів Коріатовичів, 7 від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином не повідомив позивача про свою відмову від послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, та в порушення вимог чинного законодавства України не уклав з позивачем відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг.

Судом оглянуто оригінали документів, залучених до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 ст. 1213 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи відсутні належні докази звернення позивача до відповідача з відповідно вимогою.

Однак, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002 року у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) вирішено, що положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

З наведеного вбачається, що право позивача на звернення до суду з приводу стягнення грошових коштів у розмірі 43053,39 грн. за надані позивачем послуги не може бути обмежене обов'язком позивача звертатися до відповідача з відповідною письмовою вимогою (претензією), що має передувати зверненню до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача 43053,39 грн. за надані позивачем послуги з постачання теплової енергії за період з жовтня 2013 року по березень 2014 року підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Артур-К» (08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Чайки, вул. Валентини Чайки, 4, код 21643699) на користь Комунального підприємства «Міськтепловодоенергія» (32300, Хмельницька область, м. Кам'янець-Подільський, вул. Тімірязєва, 123, код 36588183) - 43053 (сорок три тисячі п'ятдесят три) грн. 39 коп. вартості наданих послуг з постачання теплової енергії та 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 13 лютого 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць