КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. Справа№ 910/23771/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2014

у справі № 910/23771/14 (суддя Стасюк С. В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування»

до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»

про відшкодування шкоди в порядку регресу 32707,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача в порядку регресу страхового відшкодування в сумі 32 707,17 грн., яке позивачем як страховою організацією було виплачено в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Хюндай І30», державний номерний знак АА 3755 НС, який належить Байдак В. С., внаслідок ДПТ, що сталася з вини Засухи Ігоря Павловича - водія автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак АЕ 1759 АТ, цивільно-правова відповідальність власника якого - Постового Володимира Миколайовича застрахована у відповідача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.12.2014, повний текст якого підписаний 23.12.2014, у справі № 910/23771/14 позов задоволено повністю.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи належним чином підтверджується факт наявності боргу відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2014 № 910/23771/14 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що оспорюване рішення прийняте з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального права.

Так відповідач послався на те, що:

- надана позивачем первинна довідка відповідного підрозділу ДАІ не містить інформації про всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, відомостей про осіб, винних у настанні ДТП, пункти Правил дорожнього руху, порушені учасниками ДТП, інформацію, щодо кого з учасників події було складено протокол про адміністративне правопорушення та до якого суду його було направлено для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності, а копія постанови про притягнення водія Засухи Ігоря Павловича до адміністративної відповідальності містить інформацію про кваліфікацію дій лише одного учасника ДТП;

- з метою встановлення причин та обставин події, що має ознаки страхового випадку, відповідачем на сьогодні вживаються заходи щодо отримання інформації відносно зазначеної ДТП та щодо надання копій адміністративного матеріалу (протоколу огляду місця події, схеми ДТП, протокол огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу, які були складені працівниками ДАІ на місці події, пояснення учасників події);

- відповідно до приписів ст. 25 Закону України»Про страхування» у разі необхідності страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро можуть робити запити про відомості, пов'язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з'ясовувати причини та обставини страхового випадку;

- відповідно до п.п. 36.1 ст. 36 та п.п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після розгляду страховиком наданих йому визначених у ст. 35 цього закону документів про ДТП страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті страхового відшкодування. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у ст. 35 цього закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду.

З огляду на зазначені обставини, відповідач зазначає, що він як страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування лише після отримання всіх необхідних документів, які мають відношення до ДТП, у порядку та строки, визначені чинним законодавством, або в строки та обсягах, визначених рішенням суду.

Ухвалою від 28.01.2015 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Позивач та відповідач в судове засідання представників не направили, про причини неявки представників у судове засідання суду не повідомли.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників сторін за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила наступне.

21.01.2013 позивач як Страховик та Байдак Олена Миколаївна як Страхувальник уклали договір добровільного страхування наземного транспорту № 21-а/13дп/сф (а.с. 37зворот-43) (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем «Хюндай І30», державний номерний знак АА 3755 НС (далі Автомобіль).

В п. 14 Договору сторонами погоджено, що датою початку дії Договору є 21.01.2013, а датою закінчення - 20.01.2014.

17.12.2013 о 17 годині 03 хвилин у м. Дніпродзержинську по вул. Криворізьке шосе, 24 сталась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення автомобілів) за участю Автомобіля під керуванням Байдак Олени (Альони) Миколаївни, автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак АЕ 1759 АТ (далі Автомобіль 1), під керуванням Засухи Ігоря Павловича та автомобіля ВАЗ 21011, державний номерний знак АЕ 8159 СТ, під керуванням Засоби Олега Ігоревича.

В результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

За замовленням позивача, Суб'єктом підприємницької діяльності Коринковським Євгеном Юрійовичем (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 12154/11 від 05.07.2011) проведено оцінку визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику Автомобіля внаслідок вказаного ДТП, та 03.01.2014 складено відповідний Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 26/12/13 (далі Звіт) (а.с. 22-33), згідно з яким вартість відновлювального ремонту Автомобіля з урахуванням зносу складає 36 716,10 грн.

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом №: 1.001.13.19294/VESKO1790 від 22.01.2014 (а.с. 15, 15 зворот), з урахуванням розрахунку страхового відшкодування (а.с. 16) та того, що франшиза за Договором щодо збитків, завданих ДТП, становить 0,5% від страхової суми (138 900 грн.), тобто 694,50 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 32 707,07 грн. (33 401,57-694,50).

При цьому, як слідує зі змісту вказаних страхового акту та розрахунку страхового відшкодування, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку-фактурі № 15 від 09.01.2014 на суму 33 401,57 грн. ПП «Аелита» (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с. 18), що, враховуючи той факт, що така сума збитків є меншою за визначену в Звіті (36 716,10 грн.), не суперечить приписам законодавства.

Відповідно до Договору вигодонабувачем за ним є ПАТ «Універсал Банк», проте, як вбачається з довідки вказаної особи № 139/1048 від 30.10.2013 (а.с. 17), кредитні зобов'язання Байдак О. М. перед ПАТ «Універсал банк» згідно кредитного договору №СL 131346 від 21.01.2013 виконані в повному обсязі, кредит погашено 29.10.2013.

За таких обставин, банк не є вигодонабувачем відносно страхових виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

В повідомленні про настання події, що має ознаки страхового випадку, та в заяві на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу від 18.12.2013 (а.с. 35-36), що її подано позивачу Байдак О. М. (а.с. 35-36), остання зазначила, що страхове відшкодування вона просить виплатити на рахунок ПП «Аеліта» (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля).

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 85 456 від 23.01.2014 (а.с. 13), страхове відшкодування в сумі 32 707,07 грн. перераховано позивачем ПП «Аеліта».

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено Автомобіль, визнано Засуху Ігоря Павловича, що підтверджується постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 17.03.2014 у справі № 208/1718/14-п, провадження № 3/208/328/14 (а.с. 14) та довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 9321250 від 17.01.2014 (а.с. 50, 50 зворот).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З наявниого в матеріалах справи витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 58) слідує, що в період з 14.11.2013 по 13.11.2014 (дата ДТП 17.12.2013) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно полісу АС № 8551943.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

За правилами ст. 22 Закону (тут і далі в редакції, чинній на момент виплати позивачем страхового відшкодування), обов'язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

Згідно ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Стаття 1 Закону встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що Засуха Ігор Павлович неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Отже, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правова відповідальності осіб які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і Засухи І. П. (особи яка визнана винною у спірній ДТП) має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Зі змісту витягу з електронної бази Моторного (транспортного) страхового бюро України (а.с. 58) слідує, що за полісом АС № 8551943 ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 50 000 грн., а франшиза - 0 грн., з огляду на що розмір виплаченого позивачем страхового відшкодування 32 707,07 грн. не зменшується на суму франшизи.

З метою отримання спірного страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача з заявою про стягнення заборгованості (загальна сума вимоги 32 707,07 грн.) № 4657/26/ЦВ від 03.06.2014 (а.с. 12), в якій просив сплатити суму в розмірі 32 707,07 грн. на зазначені у вказаній заяві реквізити.

Відповідач відповіді не надав, гроші не сплатив, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції позов задовольнив.

Заперечуючи проти позову, в апеляційній скарзі відповідач послався на те, що він як страховик приймає рішення про виплату страхового відшкодування лише після отримання всіх необхідних документів, які мають відношення до ДТП, у порядку та строки, визначені чинним законодавством, або в строки та обсягах, визначених рішенням суду.

Проте, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право вимоги потерпілої особи, але не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище правових норм, позивач може реалізувати своє право вимоги про компенсацію витрат на виплату страхового відшкодування шляхом подачі позову до суду..

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України №23/279 від 28.08.2012, в той час як частиною 3 ст. 82 ГПК України встановлено, що, обираючи при прийнятті рішення правову норму, що підлягатиме застосуванню до спірних правовідносин, господарський суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, які викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 111-16 цього Кодексу.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на недоліки оформлення довідки ДАІ за наслідками спірної ДТП та на зміст постанови суду про притягнення водія Засухи І. П. до відповідальності до уваги колегією суддів також не приймаються, оскільки вказані обставини не спростовують факту вини останнього у скоєнні спірної ДТП.

Відповідно до вимог статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1). Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу (ч.2).

Позивачем належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх вимог, відповідач вказаних обставин належними та допустимими доказами не спростував.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно і обґрунтовано задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 32 707,17 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2014 у справі № 910/23771/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія».

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.12.2014 у справі № 910/23771/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2014 у справі № 910/23771/14 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/23771/14.

Повний текст постанови складено: 20.02.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха