РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015Справа №910/23869/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Офіс лайн»

до: 1) Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс»

про визнання недійсним іпотечного договору від 02.11.2004 та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Головуючий суддя Сташків Р.Б.,

судді: Паламар П.І.,

Пінчук В.І.

Представники сторін:

від позивача - Євсєєв М.В. (представник за довіреністю);

від відповідачів: 1) Шалашова В.І. (представник за довіреністю);

2) Унинця А.М. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Офіс лайн» (далі - Позивач) звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - Відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Каліпсо Фінанс» (далі - Відповідач-2) з позовом про визнання недійсним іпотечного договору від 02.11.2004, укладеного між Позивачем та Відповідачем-1, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрованого в реєстрі за № 7551. Також Позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном, що належить Позивачу, шляхом виключення запису від 02.11.2004 № 7552 з реєстру заборон, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. при укладенні вищеописаного іпотечного договору.

Позовні вимоги мотивовані зазначенням у оспорюваному договорі неіснуючої адреси предмета іпотеки.

Відповідач-1 проти позову заперечує, вказуючи що у оспорюваному договорі іпотеки вказано опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та його реєстраційні дані.

Відповідач-2 підтримує позицію Відповідача-1, та зі свого боку не вбачає порушення ним прав та охоронюваних законом інтересів Позивача в межах даного спору про визнання недійсним іпотечного договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Відповідачем-1, як банком, та Позивачем, я позичальником, у відповідності до ст. 1054 ЦК України виникли кредитні правовідносини за договором № 105 від 02.11.2004.

На забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором № 105 від 02.11.2004, між Позивачем, як іпотекодавцем, та Відповідачем-1, як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір від 02.11.2004, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. 02.11.2004 та зареєстрований в реєстрі за № 7551 (з подальшими змінами та доповненнями, далі - Іпотечний договір), предметом іпотеки за яким є нерухоме майно - нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 21.

Право власності іпотекодавця на предмет іпотеки за Іпотечним договором підтверджується Свідоцтвом про право власності серії НБ № 010007616, виданим 02.09.2003, та зареєстрованим за № 446-з (п. 1.7 Іпотечного договору, копію залучено до справи).

Позивач вважає, що Іпотечний договір підлягає визнанню недійсним, позаяк всупереч п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» містить реєстраційні дані предмета іпотеки, що не відповідають дійсності.

Свої доводи Позивач обґрунтовує листом Департаменту містобудування та архітектури Київської міської державної адміністрації від 09.07.2014 № 6987/0/062/27-14 та листом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.10.2014 № 109/03/38-6758 про відсутність погодження та присвоєння поштової адреси: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, літ. «Г», тобто адреси предмета іпотеки, що вказана в Іпотечному договорі.

З огляду на наведене Позивач вважає адресу предмета іпотеки неіснуючою, та приходить до висновку про недотримання сторонами при укладенні Іпотечного договору п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку», та отже наявності підстав для визнання у відповідності зі ст.ст. 16, 202, 203, 215, 216 ЦК України Іпотечного договору недійним.

У випадку визнання недійсним Іпотечного договору Позивач просить суд про усунення йому перешкод у користуванні предметом іпотеки шляхом вилучення відповідного запису від 02.11.2004 № 7552 з реєстру заборон.

Проте з позицією Позивача, викладеною у позові та наведеною вище суд не може погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю правовою природою спірний договір є договором іпотеки.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» у чинній на час укладення Іпотечного договору редакції, такий договір повинен містити, зокрема, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані.

У Іпотечному договорі предмет іпотеки описаний як нерухоме майно - нежилий будинок адмінкорпусу (літ. Г), загальною площею 7787,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, будинок 21.

Даний опис на думку суду є достатнім, оскільки дає можливість ідентифікувати предмет іпотеки як такий, що відповідає опису нерухомого майна у Свідоцтві про право власності серії НБ № 010007616, виданого 02.09.2003, та зареєстрованого за № 446-з, та на яке міститься посилання в п. 1.7 Іпотечного договору.

Опис предмета іпотеки в Іпотечному договорі також відповідає довідці-характеристиці БТІ від 03.08.2004 № 894204 та експлікаціям з технічного паспорту БТІ на даний об'єкт нерухомого майна, що залучені до матеріалів справи.

Отже, дотримання п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку» при укладенні Іпотечного договору в чинній на час його укладення редакції щодо зазначення в договорі опису предмета іпотеки, достатнього для його ідентифікації, та/або його реєстраційних даних, Відповідачем-1 суду доведено та Позивач не спростовано.

Вищеописані листи Київської міської державної адміністрації та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не спростовують тої обставини, що спірний Іпотечний договір містить опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та його реєстраційні дані, а отже відповідає п. 3 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Усупереч твердженнями Позивача положення Закону України «Про іпотеку» в чинній на час укладення оспорюваного договору редакції не передбачено такої істотної умови договору іпотеки, як його поштова адреса об'єкту.

Відсутність у Київської міської державної адміністрації та Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації відомостей про погодження та присвоєння поштової адреси: « 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 21, літ. «Г», не доводить фактичну відсутність предмета іпотеки та розташування його за вказаною адресою, яка також міститься у довідці БТІ та Свідоцтві про право власності серії НБ № 010007616 від 02.09.2003.

Отже, судом встановлено, що при укладенні Іпотечного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, передбачених ст. 18 Закону України «Про іпотеку», та зокрема п. 3 ч. 1 ст. 18 цього Закону, тому підстави визнавати Іпотечний договір недійсним за приписами ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України у суду відсутні.

Наявність підстав для визнання Іпотечного договору недійсним за приписами ч.ч. 2-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, Позивачем перед судом обґрунтована не була.

Правовідносини між Позивачем та Відповідачем-2, у зв'язку з укладенням між Відповідачем-1, як первісним кредитором, та Відповідачем-2, як фактором, Договору факторингу № 13/20/12-01 від 20.12.2013 не є предметом доведення у межах даного судового спору, тому оцінка цим правовідносинам не надається.

Порушення Відповідачем-2 прав та охоронюваних законом інтересів Позивача в зв'язку з укладенням Іпотечного договору перед судом доведена не була.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог із наведених Позивачем обґрунтувань позову, та в задоволенні позову до обох Відповідачів суд відмовляє.

Клопотання Відповідача-1 про застосування позовної давності залишається судом без розгляду, оскільки за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тоді як в даному випадку порушення прав Позивача останнім не доведено.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України, покладається на Позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.02.2015

Головуючий суддя Сташків Р.Б.

Суддя Паламар П.І.

Суддя Пінчук В.І.