ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 р. Справа №904/9359/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: судді Науменка І.М. - доповідача

суддів: Чередка А.Є., Кузнецова В.О., (зміна складу судової колегії відбулась на підставі розпорядження секретаря судової палати Коваль Л.А. №132 від 16.02.15р.)

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

представники сторін:

від позивача: Гончаренко І.Б., представник, довіреність №1857 від 20.12.14;

Представники відповідача-1 та відповідача-2 в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання належним чином повідомлені

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд", м.Київ, на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014р. у справі №904/9359/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", м.Донецьк

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд", м. Київ

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП",

м.Дніпропетровськ

про стягнення: 2 975 753,42 доларів США, що еквівалентно 45 231 451,98 грн.;

3 913 425,45 євро, що еквівалентно 74 433 352,06 грн.; 11 613 051,77 грн.

ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014р. у справі №904/9359/14 (суддя Кармазіна Л.П.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-ТОП" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за кредитом у розмірі 2 671 580 доларів США 66 центів; заборгованість за кредитом у розмірі 3 520 956 євро 00 євроцентів; заборгованість за непогашені відсотки за користування кредитом у розмірі 304 172 доларів США 76 центів, заборгованість за непогашені відсотки за користування кредитом у розмірі 392 469 євро 45 євроцентів; пеню за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 11 409 904 грн. 39 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд" на користь Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" 73 080 грн. 00 коп. судового збору.

В решті позову - відмовлено.

В обґрунтування прийнятого рішення господарським судом першої інстанції покладено відсутність в матеріалах справи доказів погашення відповідачами спірної заборгованості за кредитом.

В свою чергу, часткова відмова в позові спричинена нарахуванням позивачем пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань без дотримання вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Не погодившись з зазначеним вище рішенням, скаржник (відповідач-1, ПрАТ "ТММ-Енергобуд") звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить дане рішення скасувати, як необґрунтоване, прийняте за умов неповного з'ясування важливих для вирішення спору обставин справи, у зв'язку з чим за результатами апеляційного перегляду просить прийняти у справі нове рішення, яким в позові - відмовити повністю.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач-1 наполягає на тому, що місцевим господарським судом під час провадження у справі безпідставно не було з'ясовано факт неукладення спірного правочину, з огляду на недотримання сторонами договору вимог ч.3 ст.180 ГК України та ч.1 ст.638 ЦК України щодо зазначення такої основної умови, як строк дії договору.

Окрім того, апелянт наполягає на завищенні позивачем розміру нарахованої неустойки. Так, на думку ПрАТ "ТММ-Енергобуд", неустойка в сумі 11 613 051 грн. 77 коп. значно перевищує розмір понесених позивачем збитків.

У підсумку, ПрАТ "ТММ-Енергобуд" зауважує на допущені місцевим господарським судом процесуальні порушення, зокрема, прийняття позовної заяви, що не відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.57 ГПК України, що регламентує порядок надсилання позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві.

В свою чергу, у відзиві на апеляційну скаргу позивач викладені в останній заперечення повністю відхиляє, вважає оскаржуване рішення обґрунтованим, з огляду на що підстав для його скасування не вбачає.

Відповідно до ст.101 ГПК України, в процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Отже, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, а також, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні уповноважених представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28.05.2008р. між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк") та Закритим акціонерним товариством «ТММ-Енергобуд» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ТММ-Енергобуд») укладено Генеральний договір №ЮР/08-22 про відкриття акредитивів з додатковими угодами до нього (№1 від 09.07.2008р., №2 від 08.08.2008р., №3 від 29.08.2008р., №4 від 09.10.2008р., №5 від 26.02.2009р., №6 від 31.03.2009р., №7 від 23.06.2009р., №8 від 30.12.2009р., №9 від 30.06.2010р., №10 від 01.07.2010р., №11 від 02.08.2010р., №12 від 31.08.2010р., №13 від 30.09.2010р., №14 від 30.06.2011р., №15 від 31.10.2011р., №16 від 13.01.2012р., №17 від 31.07.2012р., №18 від 31.08.2012р., №19 від 28.09.2012р., №20 від 31.10.2012р., №21 від 28.12.2012р., №22 від 30.08.2013р., №23 від 26.12.2013р. (а.с.195-206 том 1)).

За умовами даного Генерального договору Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" (надалі - банк або позивач) зобов'язався відкрити акредитиви,

здійснити відшкодування виконуючому (фінансуючому) банку платежів та інших витрат, понесених ним за акредитивом, та з дати платежу виконуючим (фінансуючим) банком за акредитивом вважається, що відбулося кредитування клієнта (п.4.2. Генерального договору).

В свою чергу, Приватне акціонерне товариство «ТММ-Енергобуд» (надалі - клієнт або відповідач-1), відповідно до п.4.4.1 Генерального договору (з урахуванням змін внесених додатковою угодою №23 від 26.12.2013р.) зобов'язаний повністю відшкодувати банку не пізніше 10 (десятого) жовтня 2014 (дві тисячі чотирнадцятого) року наступні суми:

880 239,00 (вісімсот вісімдесят тисяч двісті тридцять дев'ять) євро, сплачені банком за власні кошти за акредитивами згідно Специфікації №1/3 (в розмірі 636 103,90 євро (шістсот тридцять шість тисяч сто три євро 90 центів)) та Специфікації №2/3 (в розмірі 244 135,10 євро (двісті сорок чотири тисячі сто тридцять п'ять євро 10 центів));

880 239,00 (вісімсот вісімдесят тисяч двісті тридцять дев'ять) євро, сплачені банком за власні кошти за акредитивами, відкритими на підставі Специфікації №1/3 (в розмірі 636 103,90 євро (шістсот тридцять шість тисяч сто три євро 90 центів)) та Специфікації №2/3 (в розмірі 244 135,10 євро (двісті сорок чотири тисячі сто тридцять п'ять євро 10 центів));

880 239,00 (вісімсот вісімдесят тисяч двісті тридцять дев'ять) євро, сплачені банком за власні кошти за акредитивами, відкритими на підставі Специфікації №1/3 (в розмірі 636 103,90 євро (шістсот тридцять шість тисяч сто три євро 90 центів)) та Специфікації №2/3 (в розмірі 244 135,10 євро (двісті сорок чотири тисячі сто тридцять п'ять євро 10 центів));

580 890,33 доларів США (п'ятсот вісімдесят тисяч вісімсот дев'яносто доларів США 33 цента), сплачені банком за власні кошти за акредитивами, відкритими на підставі Специфікації №6/3 (в розмірі 147 808,00 (сто сорок сім тисяч вісімсот вісім) доларів США), Специфікації №8/3 (в розмірі 239 502,21 доларів США (двісті тридцять дев'ять тисяч п'ятсот два долари США 21 цент)), Специфікації №11/3 (в розмірі 101 443,70 доларів США (сто одна тисяча чотириста сорок три долари США 70 центів)), Специфікації №14/3 (в розмірі 92 136,42 доларів США (дев'яносто дві тисячі сто тридцять шість доларів США 42 цента));

580 890,33 доларів США (п'ятсот вісімдесят тисяч вісімсот дев'яносто доларів США 33 цента), сплачені банком за власні кошти за акредитивами, відкритими на підставі Специфікації №6/3 (в розмірі 147 808,00 (сто сорок сім тисяч вісімсот вісім) доларів США), Специфікації №8/3 (в розмірі 239 502, 21 доларів США (двісті тридцять дев'ять тисяч п'ятсот два долари США 21 цент)), Специфікації №11/3 (в розмірі 101 443,70 доларів США (сто одна тисяча чотириста сорок три долари США 70 центів)), Специфікації №14/3 (в розмірі 92 136,42 доларів США (дев'яносто дві тисячі сто тридцять шість доларів США 42 цента));

693 732,00 (шістсот дев'яносто три тисячі сімсот тридцять два) долара США, сплачені банком за власні кошти за акредитивами, відкритими на підставі Специфікації №9/3;

61 168,00 (шістдесят одна тисяча сто шістдесят вісім) доларів США, сплачені банком за власні кошти за акредитивами, відкритими на підставі Специфікації №10/3.

Також, з дня сплати виконуючим фінансуючим банком (фінансуючою компанією) будь яких сум за акредитивом (зокрема п.3.2. Генерального договору), клієнт зобов'язаний сплачувати банку проценти за платіж за акредитивом (кредитування) в розмірі:

-LIBOR USD/EUR/EURIBOR +3 (три) процента річних (при фінансуванні за участю ЕКА з розрахунку 360 дів у році від сплаченої фінансуючим банком/фінансуючою компанією/ виконуючим банком та невідшкодованої клієнтом суми до повного формування покриття в банку згідно п.3.1 та/або до дня здійснення банком за власний рахунок відшкодування на користь фінансуючого банку/фінансуючої компанії за акредитивом (в залежності від дати яка наступить раніше).

-LIBOR USD/EUR/EURIBOR +4.5 (чотири цілих п'ять десятих) процента річних (при фінансуванні за участю ЕКА з розрахунку 360 дів у році від сплаченої фінансуючим банком/фінансуючою компанією/ виконуючим банком та невідшкодованої клієнтом суми до повного формування покриття в банку згідно п.3.1 та/або до дня здійснення банком за власний рахунок відшкодування на користь фінансуючого банку/фінансуючої компанії за акредитивом (в залежності від дати яка наступить раніше).

(LIBOR USD/EUR/EURIBOR: період з розрахунку якого використовується ставка, початок та закінчення періоду нарахування, принципи початку наступного періоду нарахування та інше встановлюється погодженою банком Специфікацією (п.5.3.1 Генерального договору)).

Окрім того, п.5.3.2 Генерального договору (в редакції додаткової угоди №23 від 26.12.2013р.) встановлено, що з дня сплати заставодержателем за рахунок власних коштів будь-яких сум за акредитивом (п.4.1 Генерального договору) або з дня порушення строків та/або розмірів формування покриття (в залежності від того, що настане раніше) сплачувати заставодержателю проценти за платіж за акредитивом/проценти за порушення строків та/або розмірів формування покриття в розмірі 12,5% (дванадцять цілих п'ять десятих проценти) річних з розрахунку 360 днів у році від сплаченої заставодержателем та невідшкодованої суми до дня повного відшкодування на користь заставодержателя сум, сплачених останнім за акредитивом за свій рахунок, або до дня виконання умов п.3.1. Генерального договору (в залежності від того, що настане раніше) (п.5.3.2)).

Також, за невиконання або неналежне виконання Клієнтом грошових обов'язків за Генеральним договором Клієнт зобов'язаний сплатити Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення (п.9.1.).

Слід зазначити, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за Генеральним договором №ЮР/08-22 від 28.05.2008р., між Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" (кредитор, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро-Топ" (поручитель, відповідач-2) було укладено договір поруки №ЮР/08-22/П-2 від 26.12.2013р., відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за зобов'язаннями боржника в повному обсязі.

У разі порушення боржником зобов'язання, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі, як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

Отже, в ході апеляційного провадження у справі встановлено, що позивач умови Генерального договору №ЮР/08-22 від 28.05.2008р. виконав належним чином, відкривши ПрАТ "ТММ-Енергобуд" (відповідачу-1) акредитиви. Наведене підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками позивача та відповідача специфікаціями (а.с.244-251 том 1; а.с.1-111 том 2), а також наявними в матеріалах справи банківськими виписками. (а.с.80-194 том 1).

Натомість, Приватне акціонерне товариство "ТММ-Енергобуд" (відповідач-1) взятих на себе за Генеральним договором зобов'язань не дотрималось (докази зворотного в матеріалах справи - відсутні), у зв'язку з чим у відповідача-1 перед позивачем утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 3 520 956 євро 00 євроцентів, заборгованість за кредитом у розмірі 2 671 580 доларів США 66 центів, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 304 172 доларів США 76 центів, заборгованість за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 392 469 євро 45 євроцентів.

Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази порушення відповідачем-1 зобов'язань за Генеральним договором №ЮР/08-22 від 28.05.2008р., відсутність з боку відповідача-1 доказів (спростувань) наведених вище фактів, позовні вимоги в частині розміру заборгованості за кредитом у розмірі 3 520 956 євро 00 євроцентів, заборгованості за кредитом у розмірі 2 671 580 доларів США 66 центів, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 304 172 доларів США 76 центів, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 392 469 євро 45 євроцентів колегія суддів вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

В той же час, апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для часткової відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахування неустойки (пені), з огляду на недотримання позивачем при її розрахунку вимог ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Так, дійсно, п.9.1 Генерального договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання клієнтом грошових обов'язків за генеральним договором клієнт зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

В той же час, з наданого позивачем розрахунку (а.с.74-79 том 1) вбачається нарахування неустойки (пені) на суму простроченого виконання грошового зобов'язання за весь час прострочення в загальному розмірі 11 613 051 грн. 77 коп., тоді як ч.6 ст.232 ГК України передбачено припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, на думку апеляційної інстанції, місцевим господарським судом було цілком обґрунтовано зменшено розмір нарахованої відповідачеві-1 неустойки (пені) з обмеженням періоду нарахування до 183 днів прострочення зобов'язання та як наслідок позовні вимоги про стягнення пені задоволено частково, а саме, на суму 11 409 904 грн.39 коп.

У підсумку, необхідно зауважити, що ст.554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальністю поручителя.

Отже, як вже зазначалось вище, відповідальність відповідача-2 перед позивачем за невиконання відповідачем-1 зобов'язань за Генеральним договором №ЮР/08-22 від 28.05.2008р. про відкриття акредитивів забезпечується договором поруки №ЮР/08-22/П-2 від 26.12.2013р. у повному обсязі.

Господарським судом першої інстанції, а також, колегією апеляційного господарського суду під час провадження у справі встановлено відсутність в матеріалах справи доказів належного виконання зобов'язань за Генеральним договором №ЮР/08-22 від 28.05.2008р. ані з боку відповідача-1 (боржник), ані з боку поручителя (відповідач-2).

За таких обставин, апеляційна інстанція погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованості за кредитом у розмірі 2 671 580 доларів США 66 центів, заборгованості за кредитом у розмірі 3 520 956 євро 00 євроцентів, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 304 172 доларів США 76 центів, заборгованості за непогашеними відсотками за користування кредитом у розмірі 392 469 євро 45 євроцентів та пені за порушення строків сплати боргових зобов'язань у розмірі 11 409 904 грн.39 коп.

В той же час, викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача-1 судова колегія вважає неспроможними та такими, що не спростовують правомірності викладеного в оскаржуваному рішенні висновку господарського суду першої інстанції.

Зокрема, надані в обґрунтування наявності правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення доводи скаржника суперечать один одному та не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, з тексту апеляційної скарги та наданих апелянтом пояснень по суті справи колегія суддів робить висновок, що скаржник фактично ані укладення Генерального договору №ЮР/08-22 від 28.05.2008р. про відкриття акредитивів, ані неналежного виконання грошових зобов'язань за ним не заперечує.

Зокрема, з одного боку, стверджуючи про те, що Генеральний договір про відкриття акредитивів є неукладеним через незазначення в його тексті такої суттєвої умови, як строк дії договору, апелянт одночасно наполягає на тому, що нарахована позивачем сума неустойки є завищеною, оскільки значно перебільшує завдані позивачеві збитки.

Отже, щодо тверджень апелянта з приводу наявності у Генерального договору №ЮР/08-22 від 28.05.2008р. ознак неукладеного, з огляду на незазначення в ньому такої істотної умови, як строк дії договору, колегія суддів вважає за доцільне зауважити наступне:

По-перше, апеляційною інстанцією під час провадження у справі встановлено, що п.10.3 Генерального договору №ЮР/08-22 від 28.05.2008р. про відкриття акредитивів (з додатковими угодами, що є його невід'ємною частиною) сторонами узгоджений строк його дії, а саме, до повного виконання зобов'язань сторонами. По-друге, п.п.4.2, 4.4.1 вищезгаданого Генерального договору сторонами чітко визначено кінцеву дати відшкодування відповідачем-1 банку отриманих коштів, а саме, 10.10.2014р.

Більш того, як зазначає Верховний Суд України в Пленумі №11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», навіть за умов встановлення відповідних обставин (в даному випадку - відсутності строку дії договору), господарським судам слід мати на увазі, що визначення договору як неукладеного може мати місце саме на стадії укладення договору, а не за наслідками виконання його сторонами. Отже, якщо дії сторін свідчать про те, що оспорюваний договір фактично було укладено, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності його закону. Позовна ж вимога про визнання правочину неукладеним взагалі не відповідає передбаченим законом способам захисту цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, і тому в задоволенні відповідної вимоги має бути відмовлено.

В даному випадку факт укладення між позивачем та відповідачем-1 Генерального договору №ЮР/08-22 від 28.05.2008р. про відкриття акредитивів підтверджений фактичними діями сторін, зокрема, відкриттям позивачем відповідачеві-1 передбачених Генеральною угодою акредитивів та здійсненням відшкодування витрат фінансуючому банку (даний факт підтверджено наявними в матеріалах справи Специфікаціями, що є невід'ємною частиною Генеральної угоди, та доданими до позовної заяви банківськими виписками).

В той же час, з приводу тверджень апелянта про нарахування йому позивачем завищеної суми неустойки, як такої, що суперечить чинному законодавству України та не відповідає завданим збиткам, колегія суддів вважає за доцільне зауважити наступне.

Так, спірна неустойка (пеня) нарахована відповідачеві-1 згідно з п.9.1 Генерального договору про відкриття акредитиву та не суперечить ст.ст.1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань».

Так, відповідно до п.9.1 Генерального договору, за невиконання або неналежне виконання клієнтом грошових обов'язків за Генеральним договором, клієнт зобов'язаний сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Отже, звертаючись до господарського суду з позовною заявою ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» просив стягнути з відповідачів заборгованість зі сплати пені у розмірі 11 613 051,77 грн., про що додав до матеріалів справи обґрунтований розрахунок.

Проте, за результатами перевірки судом першої інстанції та апеляційним господарським судом, наданий позивачем розрахунок визнано помилковим, з огляду на невідповідність вимогам ч.6 ст.232 ГК України. У зв'язку з наведеним судом було зроблено перерахунок пені, що підлягає стягненню, та зменшено розмір останньої до 11 409 904,39 грн.

Щодо доводів апелянта про неспіврозмірність нарахованої неустойки завданим збиткам, слід зазначити, що дійсно п.1 ст.233 ГК України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

В той же час, колегія суддів зауважує на тому, що відповідач-1 до суду з клопотанням про зменшення розміру неустойки не звертався, документи на підтвердження майнового стану чи/або доказів реального розміру збитків кредитора до суду не надавав, у зв'язку з чим під час розгляду питання щодо стягнення пені не вбачається необхідності дослідження та врахування таких обставин, як тяжкий інвестиційний клімат, фінансово-економічна криза та інших, на які посилається відповідач-1 в апеляційній скарзі.

Також, апеляційний господарський суд звертає увагу на помилковість тверджень апелянта з приводу віднесення 73 080,00 грн. судових витрат до складу збитків, адже зазначені витрати не мають обов'язкового характеру та відповідних ознак збитків, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем-1 зобов'язань за Генеральним договором, що суперечить ст.22 ЦК України, ст.ст.614, 623 ЦК України та ст.226 ГК України. (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в Оглядовому листі №01-06/20/2014 від 14.01.2014р.)

У підсумку, необґрунтованими колегія суддів вважає твердження скаржника про порушення господарським судом першої інстанції процесуальних норм, а саме, незастосування п.6 ч.1 ст.63 ГПК України у зв'язку із ненаданням позивачем доказів надсилання відповідачеві у справі позовної заяви та доданих до неї документів.

Так, в додатках до позовної заяви містяться докази направлення в адресу відповідача-1 та відповідача-2 позовної заяви з доданими до неї документами, а отже, підстав для застосування господарським судом п.6 ч.1 ст.63 ГПК України колегія суддів не вбачає.

З приводу ж заперечення апелянта про отримання ним позовної заяви та доданих до неї документів у простих копіях замість засвідчених належним чином, суд апеляційної інстанції зауважує про наявність у відповідача-1, як сторони у справі, права на ознайомлення з матеріалами справи та, за необхідності, звернення до суду з відповідним клопотанням про витребування у позивача необхідних документів. Однак, матеріали справи доказів звернення відповідача-1 з відповідним клопотанням не містять.

Неспроможними слід визнати також доводи скаржника з приводу безпідставного відхилення поданого ним клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв'язку з неможливості уповноваженого представника відповідача-1 бути присутнім у судовому засіданні, саме за результатами якого господарським судом першої інстанції і було прийнято оскаржуване судове рішення.

Так, на думку колегії суддів, вирішення питання щодо необхідності та доцільності задоволення відповідного клопотання про відкладення розгляду справи є виключно правом суду, з огляду на конкретні обставини справи.

В даному випадку матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача-1 про час та місце вирішення спору. Це підтверджено також вищезгаданим письмовим клопотанням відповідача-1 про відкладення судового засідання.

Отже, на думку колегії суддів, зважаючи на достатність наявних у справі доказів для повного та об'єктивного вирішення спору, а також, враховуючи той факт, що кількість представників, що можуть захищати інтереси сторони в господарському процесі законом не обмежено, розгляд справи за наявними у справі матеріалами та у відсутності уповноваженого представника відповідача-1 чинному законодавству України не суперечить.

Отже, з огляду на викладені вище обставини справи, враховуючи що зазначені в апеляційній скарзі порушення в ході апеляційного провадження документального підтвердження не знайшли, підстави для задоволення апеляційної скарги у колегії суддів відсутні.

Разом з цим, оскаржуване рішення апеляційний господарський суд вважає правомірним, таким, що прийнято за умов надання належної юридичної оцінки наявним у справі доказам, що виключає наявність передбачених ст.104 ГПК України підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.101, 103-105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 29.12.2014р. у справі №904/9359/14 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ТММ-Енергобуд", м.Київ, - без задоволення.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у двадцятиденний строк.

Повний текст виготовлений та підписаний 19.02.2015р.

Головуючий суддя І.М. Науменко

Суддя А.Є. Чередко

Суддя В.О. Кузнецов