номер провадження справи 27/168/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 Справа № 908/6125/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (49600 м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 2, корпус 12)

до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095 м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2)

про стягнення 37 694 грн. 98 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Наєнко І.М., дов. б/н від 05.01.2014 р.

від відповідача: не з'явився

Товариство з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000", м. Дніпропетровськ звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя про стягнення 31 666 грн. 70 коп. основного боргу, 728 грн. 37 коп. 3 % річних, 5299 грн. 91 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., автоматичним розподілом справ між суддями від 24.12.2014р., справу № 908/6125/14 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 25.12.2014 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/6125/14, присвоєно справі номер провадження 27/168/14 та призначено судове засідання на 27.01.2015 р.

В судовому засіданні на підставі ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 16.02.2015 р. з метою надання додаткових доказів по суті спору.

16.02.2015 р. продовжено судовий розгляд справи № 908/6125/14.

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України, на вимогу хоча б одного учасника судового процесу у суді першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи по суті або за ініціативою суду здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснювався за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг".

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 16.02.2015 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах викладених у позовній заяві.

Просить суд стягнути з відповідача 31 666 грн. 70 коп. основного боргу, 5 299 грн. 91 коп. втрат від інфляції, 728 грн. 37 коп. - три відсотка річних.

Крім того, надав суду письмові доводи в обґрунтування правової позиції з питання стягнення судових витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги адвоката.

Відповідач в судове засідання, відкрите 16.02.2015 р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

16.02.2015 р. надіслав на адресу господарського суду Запорізької області письмове клопотання, просить суд, у зв'язку з неможливістю направити в засідання суду повноважного представника, розглянути справу без участі представника Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод".

Клопотання відповідача прийнято в порядку статті 22 ГПК України.

В судовому засідання 27.01.2015 р. позовні вимоги заявлені Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" визнав в повному обсязі, а саме: 31 666 грн. 70 коп. основного боргу, 728 грн. 37 коп. 3 % річних, 5299 грн. 91 коп. втрат від інфляції.

Суму в розмірі 6 817 грн. 00 коп., заявлену позивачем, як оплату послуг адвоката, вважає неспіврозмірною та не розумною, відносно суми позову, оскільки дана справа не є складною.

Відповідач належним чином був повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, у судовому засіданні 27.01.2015 р під технічну фіксацію судового процесу.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України, обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами, якщо їх достатньо для вирішення спору по суті. Відповідач не скористався правом на захист своїх інтересів.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника позивача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 30.08.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000", м. Дніпропетровськ (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя (покупець), укладено договір поставки № ЗЕРЗ-13-184/19.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується у 2013 році поставити (передати у власність) покупцю товари зазначені у специфікації № 1 - додатку до договору, а покупець прийняти та оплатити такі товари на умовах цього договору.

Згідно пункту 3.1 договору ціна (сума), загальна вартість цього договору становить 68 435 грн. 16 коп. В тому числі ПДВ 20%: 11 405 грн. 86 коп.

На виконання умов договору позивачем передано відповідачу товар за наступними видатковими накладними: № 9235 від 19.09.2013 р., № 9573 від 25.09.2013 р., № 10783 від 15.10.2013 р., № 11892 від 04.11.2013 р., № 11895 від 04.11.2013 р.

Всього на загальну суму 32 431 грн. 08 коп.

Факт отримання підтверджується довіренностями на отримання матеріальних цінностей № 13391 від 19.09.2013р., № 13413 від 24.09.2013 р. № 13528 від 15.10.2013 р. № 13625 від 30.10.2013 р., № 13625 від 30.10.2013 р.

Згідно п. 4.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 60 (шістдесяти) банківських днів від дати поставки товару. Датою поставки товару вважається дата підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної.

Видаткові накладні № 9235, № 9573, № 10783 № 11892, № 11895 підписано уповноваженим представником покупця, 19.09.2013 р., 25.09.2013 р., 15.10.2013 р., 04.11.2013 р та 04.11.2013 р. відповідно.

Таким чином, граничним строком оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 9235 від 12.12.2013 р - 26.12.2013 р., № 9573 від 25.09.2013 р. - 09.01.2014 р., № 10783 від 15.10.2013 р. - 27.01.2014 р., № 11892 від 04.11.2013 р. - 12.02.2014 р., 11895 від 04.11.2013 р. - 12.02.2014 р.

Отриманий товар відповідно до видаткової накладної № 9235 від 19.09.2013 р. відповідач частково оплатив на суму 764 грн. 38 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 9907 від 31.10.2013 р.

Загальна сума основного боргу за договором складає 31 666 грн. 70 коп.

Отже, зобов'язання з оплати переданого товару виконані відповідачем лише частково та з порушенням строків, в результаті чого сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 31 666 грн. 70 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Правовідносини сторін врегульовано договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя 31 666 грн. 70 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 728 грн. 37 коп. три відсотка річних та 5 2999 грн. 91 коп. втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних та втрати від інфляції.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку сума інфляційних збитків по видатковій накладній № Е-00002433 складає 130 грн. 50 коп. за січень, лютий, березень 2012 року щодо прострочення платежів за отриманий товар; по видатковій накладній № Е-00002553 складає 122 грн. 92 коп. за січень, лютий, березень 2012 року щодо прострочення платежів за отриманий товар. Всього загальна сума інфляційних збитків складає 253 грн. 42 коп.

Відповідно до розрахунку сума 3 % річних складає 188 грн. 23 коп., щодо прострочення платежів в період з 27.12.2013 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 9235 від 19.09.2013 р.; 141 грн. 24 коп. щодо прострочення платежів в період з 10.01.2014 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 9573 від 25.09.2013 р.; 65 грн. 28 коп. щодо прострочення платежів в період з 28.01.2014 р. пл. 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 10783 від 15.10.2013 р.; 115 грн. 83 коп. щодо прострочення платежів в період з 13.02.2014 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 11892 від 04.11.2013 р.; 177 грн. 79 коп. щодо прострочення платежів в період з 13.02.2014 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 11895 від 04.11.2013 р.

Всього загальна сума 3 % річних складає 728 грн. 37 коп.

Відповідно до розрахунку сума втрат від інфляції складає 1 310 грн. 41 коп., щодо прострочення платежів в період з 27.12.2013 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 9235 від 19.09.2013 р.; 821 грн. 97 коп. щодо прострочення платежів в період з 10.01.2014 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 9573 від 25.09.2013 р.; 501 грн. 46 коп. щодо прострочення платежів в період з 28.01.2014 р. по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 10783 від 15.10.2013 р.; 1 245 грн. 28 коп. щодо прострочення платежів в період з 13.02.2014 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 11892 від 04.11.2013 р.; 1 420 грн. 79 коп. щодо прострочення платежів в період з 13.02.2014 р по 31.10.2014 р. за отриманий товар по видатковій накладній № 11895 від 04.11.2013 р.

Всього загальна сума втрат від інфляції становить 5 299 грн. 91 коп.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних збитків, господарський суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 728 грн. 37 коп. 3 % річних та 5 299 грн.91 коп. втрат від інфляції, обґрунтована та підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя 31 666 грн. 70 коп. основного боргу, 728 грн. 37 коп. - три відсотка річних, 5 299 грн. 91 коп. втрат від інфляції.

Крім того, представник позивача, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розподіл господарських витрат, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката за надання правової допомоги щодо розгляду даної справи у господарському суді у розмірі 6 817 грн. 00 коп.

Відповідно, до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Згідно ст. 2 Закону України "Про адвокатуру" адвокатом може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту, стаж роботи за спеціальністю юриста або помічника адвоката не менше двох років, склав кваліфікаційні іспити, одержав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та прийняв Присягу адвоката України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про адвокатуру" оплата праці адвоката здійснюється на підставі угоди між громадянином чи юридичною особою і адвокатським об'єднанням чи адвокатом.

Згідно з частиною першою статті 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються в порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (ч. 3 ст. 48 ГПК України).

В розумінні даних статей судовими витратами є лише оплата тих послуг, які надаються адвокатами, що відповідають вимогам статті 2 Закону та здійснюють свою діяльність у організаційних формах, зазначених у статті 4 цього Закону.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Пунктом 4 частини першої статті 1 вказаного Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об'єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Згідно з пунктом 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п 'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.09.2014 р. між позивачем в особі директора Протопопов Ю.А. (замовник) та адвокатом Саєнко І.М. (виконавець) було укладено договір б/н про надання правової допомоги в господарському процесі, відповідно до умов якого виконавець зобов'язався надати правову допомогу в господарському процесі про питання стягання з заборгованості на користь замовника. З ПАТ "Запорізький електровозоремонтний завод", що виникла на підставі договору поставки № ЗЕРЗ-13-184/19 від 30.08.2013 р.

На підтвердження вказаної обставини до матеріалів справи залучено платіжне доручення № 2202 від 02.12.2014 р. на суму 6 817 грн. 00 коп.

Крім цього, в матеріалах справи міститься ордер серія ДП № 51/000031 від 10.09.2014 року на ім'я Саєнко І.М., копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 0610 від 11.10.1995 року на Саєнко І.М.

Розглядаючи питання щодо суми, яка підлягає сплаті за послуги адвоката, суд повинен враховувати фактори, за якими визначаються співмірність та розумна необхідність розміру оплати послуг адвоката для вирішення спору.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Отже, розглядаючи питання щодо суми, яка підлягає сплаті за послуги адвоката, суд, врахувавши тривалість розгляду справи; час, який був витрачений на підготовку матеріалів; досягнення за результатами виконання доручення позитивного результату, якого бажає клієнт; роль адвоката в досягненні результату, якого бажає клієнт, тощо, тобто, фактори, за якими визначаються співмірність та розумна необхідність розміру оплати послуг адвоката для вирішення спору, прийшов до висновку про встановлення оплати за послуги адвоката в розмірі 6 817 грн. 00 коп.

За таких обставин, господарський суд задовольняє позовні вимоги: 31 666 грн. 70 коп. основного боргу, 5 299 грн. 91 коп. втрат від інфляції, 728 грн. 37 коп. - три відсотка річних, 6 817 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу (послуги адвоката).

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

На підставі статті 85 ГПК України - 16.02.2015 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Оскільки позивачем при поданні позовної заяви було зайво сплачено судовий збір, на підставі платіжного доручення № 2203 від 02.12.2014р., господарський суд виносить ухвалу про повернення зайво сплаченого судового збору у розмірі 03 (три) грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (49600 м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод", м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Запорізький електровозоремонтний завод" (69095 м. Запоріжжя, вул. Залізнична, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РИМ 2000" (49600 м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 2, корпус 12, ) 31 666 (тридцять одна тисяча шістсот шістдесят шість) грн. 70 коп. основного боргу, 5 299 (п'ять тисяч двісті дев'яносто дев'ять) грн. 91 коп. втрат від інфляції, 728 (сімсот двадцять вісім) грн. 37 коп. - три відсотка річних, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судовий збір, 6 817 (шість тисяч вісімсот сімнадцять) грн. сума витрат за послуги адвоката. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути з Державного бюджету України на користь ТОВ «РИМ-2000», м. Дніпропетровськ зайво сплачений судовий збір у сумі 03 (три) грн. 00 коп., сплачений платіжним дорученням № 2203 від 02.12.2014р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 19.02.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.