ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р.Справа № 922/5417/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання Сіліній М.Г.

розглянувши справу

за позовом Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про та зустрічним позовом до про стягнення коштів в розмірі 32685,28 грн. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав", м. Київ визнання недійсним договору
за участю :

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) - Гур"єв А.А. довіреність б/н від 10.12.2014 року;

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) - ОСОБА_3 дов. від 04.12.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватна організація "Українська ліга авторських і суміжних прав", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 32685,28 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання з боку відповідача своїх зобов'язань за Договором №КРБ - 52/17/11 від 01.07.20011 року. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.11.2014 року за вищевказаним позовом було порушено провадження у справі № 922/5417/14 та розгляд справи призначено на 16 грудня 2014 року.

10 грудня 2014 року до господарського суду Харківської області надійшла зустрічна позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" в якій позивач за зустрічним позовом просить визнати недійсним Договір №КРБ - 52/17/11, укладений між сторонами 01.07.20011 року. В обгрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом вказує на те, що спірний Договір був укладений під впливом обману з боку відповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.12.2014 року зустрічну позовну заяву Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 було прийнято та призначено до розгляду сумісно з первісним позовом на 16 грудня 2014 року о 11:00.

Ухвалою суду від 16.12.2014 року розгляд справи було відкладено на 14 січня 2015 року.

Через канцелярію суду 14.01.2015 року представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) надав відзив на зустрічну позовну заяву (вх.№1034), який було досліджено так долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14.01.2015 року було оголошено перерву до 20 січня 2015 року на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК України.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) через канцелярію суду 20.01.2015 року надав клопотання (вх.№1890) про долучення документів до матеріалів справи.

Надані документи були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Перерву в судовому засіданні було продовжено до 26 січня 2015 року.

26 січня 2015 року представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) через канцелярію суду надав доповнення до зустрічного позову (вх.№2512), які були досліджені та долучені судом до матеріалів справи.

Перерву в судовому засіданні було продовжено до 03 лютого 2015 року та до 09 лютого 2015 року.

Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) в призначеному судовому засіданні підтримував позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, підтримував позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01 липня 2011 року між Приватною організацією "Українська ліга авторських та суміжних прав" (Позивач / відповідач за зустрічним позовом) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Відповідач / позивач за зустрічним позовом) був укладений Договір № КБР-52/07/11 (Договір), відповідно до умов якого відповідач визнає, що він здійснює публічне виконання оприлюднених музичних творів, фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, а також зафіксованих у відеограмах виконань, а позивач, у свою чергу, надає відповідачу невиключне право на таке виконання (п. 2.1 Договору).

За надане невиключне право відповідач відповідно до п. 2.3 Договору зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок Позивача винагороду (роялті) у розмірі, визначеному додатками до Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договір набрав чинності з моменту його підписання, тобто з 01.07.2011 року і мав діяти до 01.07.2012 року.

Пунктом 4.2 Договору було встановлено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про припинення дії Договору протягом місяця до настання зазначеної в п. 4.1 дати припинення дії Договору, від вважається пролонгованим ще на один календарний рік і так кожного разу. На момент звернення позивача до суду строк дії Договору визначався періодом з 01.07.2011 року по 01.07.2015 року.

Пунктом 1.2 Додатку №2 до Договору загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності Договором (тобто з 01.07.2011 року) складала 800,00 грн.

За період з 01.07.2011 року до 31.10.2014 року відповідач повинен був здійснювати щомісячні платежі у розмірі 800,00 гривень за кожний місяць, натомість оплатив тільки 3200,00 грвень, тобто за перші 4 місяці використання невиключних прав.

Згідно з розрахунками Позивача за первісним позовом на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача за договором складала 28000,00 гривень, інфляційні втрати - 1535,71 гривень, три проценти з простроченої суми 1203,15 грн, пеня 1946,42 гривень, загальна сума заборгованості 32685,28 гривень.

Заперечуючи проти позовних вимог позивача за первісним позовом, відповідач подав зустрічний позов, у якому зазначив наступне.

Під час укладання Договору Позивач не надав Відповідачу документи, які б підтверджували право Відповідача на підписання договорів подібного виду. Відповідач вказав на те, що у відповідності до Закону України "Про авторське парво та суміжні права" правом укладання договорів про надання невиключної ліцензії на використання об'єктів авторського назва та суміжних прав мають юридичні особи, створені у відповідності до порядку, визначеного вказаним законом.

Крім того, відповідач за первісним позовом вважає, що під час укладання Договору позивач ввів відповідача в оману щодо своїх справжніх цілей, оскільки позивач не збирався виплачувати винагороду авторам творів, які використовує відповідач, а збирався привласнити ці гроші.

У зв'язку із наведеним відповідач вимагає визнати Договір недісним внаслідок того, що він був укладений під впливом обмани з боку позивача, позивачу в задоволенні первісного позову відмовити.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам суд виходить з наступного.

Закон України "Про авторське парво та суміжні права" (далі Закон) передбачає такий спосіб управління майновими правами суб'єктів авторського права та суміжних прав, як управління через організацію колективного управління (пункт "в" статті 45 Закону). Організація колективного управління у відповідності до закону є юридичною особою із спеціальною правосуб'єктністю, порядок створення та діяльності якої регулюється положеннями, викладеними у розділі IV Закону.

Пункт 2 статті 47 Закону встановлює, що організації колективного управління створюються суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав та мають статус юридичної особи згідно із законом.

Пункт 4 статті 47 Закону встановлює, що особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержаніприбутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений термін і в обумовленому розмірі.

Пункт 3 статті 48 Закону встановлює, що Повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Пункт 5 статті 48 Закону встановлює, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Пункт 6 статті 48 встановлює, що організація колективного управління має право вимагати від осіб, які використовують об'єкти авторського права і суміжних прав, надання їм документів, що містять точні відомості про використання зазначених об'єктів, необхідні для збирання і розподілу винагороди.

Таким чином, Закон встановлює обов'язок осіб, які використовують об'єкти авторського права та/або суміжних прав надавати організаціям колективногоу правління певну інформацію, та право організацій колективного управління вимагати від вказаних осіб надання подібної інформації.

Виходячи з того, що організація колективного управління є особою, наділеною Законом спеціальною парвосуб'єктністю, пов'язаною із використанням об'єктів авторського парва та суміжних прав, та саме організація колективного управління повинна мати у своєму складі фахових спеціалістів у вказаній області, ініціатива з укладання договору про надання невиключної ліцензії на використання об'єктів авторського права та суміжних прав, підготовка проектів відповідних документів повинні виходити саме з боку організації колективного управління. Договір про надання невиключної ліцензії повинен, між іншим, містити перелік, об'єм та порядок надання особою, яка використовує об'єкти авторського права та суміжних прав, інформації про такі об'єкти організації колективного управління.

Аналіз змісту Договору, укладеного між сторонами, свідчить про наявність у тексті Договору пункту 2.4, який встановлює обов'язок Користувача щоквартально надавати інформацію про публічно виконані твори. Однак, в матеріалах справи відсутні як докази надання відповідачем такої інформації, так і докази витребування її позивачем.

З іншого боку, організація колективного управління у відповідності до положень статей 47 та 48 Закону є неприбутковою організацією, і повинна всі кошти, отримані від від осіб, які використовують об'єкти авторського парва та суміжних прав, за винятком коштів, необхідних для забезпечення власної діяльності, використовувати на виплату авторської винагороди. Виплата авторської винагороди здійснюється організацією колективного управління авторам творів на підставі відповідних договорів, укладених безпосередньо з ними або їх представниками. Таким чином, для виконання своїх статутних завдань та зобов'язань перед авторами творів вимагає від організації колективного управління як мінімум отримувати від осіб, які використовують об'єкти авторського права та суміжних прав, інформації про перелік таких обєктів та об'єми їх використання.

На підставі аналізу документів, наданих сторонами, що стосуються укладання та виконання Договору, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем жодного разу не надавалася позивачу інформація про перелік об'єктів авторського права та суміжних права, які ним використовувалися. Зі свого боку Позивач жодного разу не вимагав надання такої інформації. У зв'язку із цим суд доходить висновку, що позивач фактично не мав можливості виконувати свої обов'язки перед авторами творів, і не прикладав до цього жодних зусиль.

У зв'язку із наведеним вище суд погоджується з твердженням відповідача про те, що позивач, укладаючи Договір, не збирався виплачувати винагороду авторам творів.

Частина 1 статті 230 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Оцінивши докази, надані сторонами суд прийшов до висновку про те, що, укладаючи Договір, позивач не мав на меті виконувати свої збов'язання перед авторами творів. У зв'язку із цим вимога відповідача про визнання Договору №КЕ Р-52/07/11 від 01.07.2011 року є такою, що підлягає задоволенню.

У відповідності до частини 1 статі 236 ЦК України угода, визнана судом недійсною, є недійсною з моменту її здіснення. У зв'язку із цим вимоги позивача за первісним позовом про стягнення заборгованості у розмірі 32685,28 грн. відповідно до умов Договору не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Відповідно до даної норми, витрати по сплаті судового збору в розмірі покладаються на позивача.

Щодо надмірно сплаченого судового збору, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідачем додано до зустрічного позову квитанцію про сплату судового збору на суму 1827,00 гривень. Зустрічний позов, поданий відповідачем, є позовною заявою немайнового характеру, судовий збір за подання якої у відповідності до пудпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" складає 1 розмір мінімальної заробітної плати, тобто 1218,00 гривень.

З урахуванням викладеного відповідачу підлягає поверненню з Державного бюджету України на підставі ухвали господарського суду судовий збір у сумі 609,00грн., сплачений відповідно до платіжного доручення №ПН462966 від 24.02.2014 року.

Керуючись ст.ст. 230, 236 ЦК України, статтями 47, 48 Закону України "Про авторське право та суміжні права", ст.ст. 1, 4, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 65, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову відмовити.

Зустрічну позовну заяву задовольнити.

Визнати Договір від 01.07.2012 року №КРБ-52/07/11, укладений між Приватною організацією "Українська ліга авторських та суміжних прав" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, недійсним.

Стягнути з Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02100, м. Київ, вул. Бажанова, 15/20, ) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61204, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) суудовий збір за подання зустрічної позовної зави в розмірі 1218,00 гривень.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повернути Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (61204, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) з Державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір в розмірі 609,00 гривень перерахований згідно платіжного доручення №ПН462966 від 24.02.2014 року.

Повне рішення складено 14.02.2015 р.

Суддя Т.С. Денисюк