ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року Справа № 904/5649/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Березкіної О.В. ( доповідач)

Суддів: Прокопенко А.Є., Чус О.В.

При секретарі Валярі М.Г.

За участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1, свідоцтво серії НОМЕР_1 від 01.01.12, фізична особа-підприємець;

представник відповідача не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі № 904/5649/14

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Андрієвка, Широківський район, Дніпропетровська область

до державного підприємства "Дослідне господарство "РУНО" Національної академії аграрних наук України", с. Затишне, Криничанський район, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року (суддя Петренко І.В.) позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задоволені частково.

Суд стягнув з Державного підприємства «Дослідне господарство «РУНО» Національної академії аграрних наук України» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 81083,00грн. основної заборгованості; 10566,46грн. - інфляційних втрат; 9212,76грн. - трьох відсотків річних.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Державне підприємство «Дослідне господарство «РУНО» Національної академії аграрних наук України», звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні заявлених вимог.

В обґрунтування своєї скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального і процесуального права.

Зокрема, суд не врахував, що договір, на підставі якого відбулось стягнення заборгованості, суперечить нормам діючого законодавства, а саме: Закону України « Про здійснення державних закупівель», оскільки його сума перевищує 100 тисяч гривень, що зумовлює необхідність проведення певної процедури. Недотримання означеної процедури свідчить про недійсність укладеного договору, що також було встановлено рішенням Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 року, оцінки якому суд першої інстанції не надав і безпідставно стягнув означену суму.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22 січня 2015 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 4 лютого 2015 року.

В судове засідання 4 лютого 2015 року представник відповідача не з'явився, 3 лютого 2015 року надав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Колегією суддів було задоволено клопотання та відкладено розгляд справи до 18 лютого 2015 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Кузнецової І.Л. від 17.02.2015 року у зв'язку з відпусткою судді Дарміна М.О. справу було передано на розгляд колегії суддів у складі: Березкіна О.В. (головуючий) судді: Чус О.В., Прокопенко А.Є.

У судовому засіданні позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін, представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2011р. між сторонами укладено договір №1/07-11 по збиранню врожаю (далі по тексту - договір), за умовами якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати за плату послуги по збиранню врожаю замовника, а замовник зобов'язується оплатити зазначені послуги.

Пунктом 1.2 договору визначено, що виконавець бере на себе зобов'язання щодо виконання робіт по збиранню врожаю зернозбиральними комбайнами на 689,8га на суму 231 083 грн., в тому числі ПДВ 20% - 38513,83грн.

Згідно з пунктом 3.4 договору замовник проводить оплату за надані виконавцем послуги протягом 14 днів з моменту підписання акту приймання-передачі.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Звертаючись до державного підприємства "Дослідне господарство "Руно" НААН України із позовом про стягнення 161472,61грн. (з яких 81083,00грн. - основна заборгованість; 34169,61грн. - пеня; 36971,44грн. - інфляційні втрати; 9248,00грн. - три відсотки річних), позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання послуг по збиранню врожаю в частині оплати за надані послуги.

Задовольняючи позовні вимоги частково, на суму 81083,00грн. основної заборгованості, 10566,46грн. - інфляційних втрат, 9212,76грн. - трьох відсотків річних, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу були надані послуги по збиранню врожаю на суму 231 083 грн., що підтверджується актом здачі-прийняття робіт від 27.07.2011 року, проте ним сплачено за надані послуги лише 150 000 грн.

Оскільки відповідачем порушені строки оплати, то крім основної заборгованості підлягають стягненню також інфляційні втрати та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 231083,00грн., що підтверджується підписаним представниками сторін без заперечень та зауважень актом №1/07-11 від 27.07.2011р. здачі-прийняття робіт (надання послуг).

На виконання умов укладено між сторонами договору відповідач перерахував позивачу 150 000,00грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с.27-29) та актом звірки, який підписано повноважними представниками сторін (а.с.15).

Таким чином, неоплаченою залишилася заборгованість у розмірі 81 083,00грн, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення означеної суми основної заборгованості на користь позивача.

Також колегія суддів вважає законними і обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відмову у стягненні пені, оскільки позивач при нарахуванні пені порушив правила визначені частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, та нарахував пеню за період з 10.08.2011р. по 23.07.2014р. (з урахуванням часткової проплати). Враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності господарський суд першої інстанції правильно зазначив, що строк, у межах якого позивач мав право звернутися до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача пені сплив, у зв'язку з чим в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача пені відмовлено.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача інфляційні втрати та 3% річних.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що послуги надано позивачем відповідачу 27.07.2011р., а у відповідності до п.3.4 договору замовник проводить оплату за надані виконано, тобто, датою початку нарахування трьох відсотків річних є 11.08.2011р., а день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, зокрема трьох відсотків річних.

З огляду на вищезазначене, господарський суд першої інстанції правильно перерахував та визначив розмір 3% річних у розмірі 9212,76грн.

Крім того, господарський суд першої інстанції також обґрунтовано визначив суму інфляційних втрат у розмірі 10 566,46 грн., оскільки позивачем при розрахунку не була врахована дефляція.

Доводи відповідача про визнання недійсним договору у зв'язку із порушенням положень ст. ст. 2, 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель", не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це питання було предметом розгляду у справі № 904/6305/14 і постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.11.2014р. в задоволенні позовних вимог відповідача відмовлено у зв'язку зі спливом позовної давності.

Посилання відповідача на те, що укладений договір не породжує будь-яких наслідків не є обґрунтованими, оскільки позивачем за означеним договором виконані всі зобов'язання, а відповідно до ч.2 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, що існують на момент відшкодування.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно встановив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що у відповідності до ст. 103 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство «РУНО» Національної академії аграрних наук України» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року у справі № 904/5649/14 - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст виготовлено 23.02.2015 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя А.Є.Прокопенко

Суддя О.В.Чус