РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015Справа №910/25626/14

За первісним позовом: приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія

"Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

до: публічного акціонерного товариства Банк "Київська Русь"

про: стягнення 38 293,32 грн.

За зустрічним позовом: публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь"

до: приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія

"Княжа Вієнна Іншуранс Груп"

про: визнання договору суборенди недійсним

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники сторін:

від позивача за первісним позовом:Дубовий О.С. - пред.по дов.;
від відповідача за первісним позовом:Мостовий А.М. - пред по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за первісним позовом приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" до публічного акціонерного товариства Банк "Київська Русь" про стягнення заборгованості за договором суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. за період з січня 2014р. по серпень 2014р. в розмірі 38 293,32 грн., з яких 32 000,00 грн - заборгованість зі сплати орендної плати, 3 098,97 грн - пеня, 3194, 35 грн - інфляційні втрати та 3 % річних та за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства "Банк "Київська Русь" до приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про визнання недійсним вказаного договору суборенди, в зв'язку з відсутністю згоди власника приміщення на передачу приміщення в суборенду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 21.11.14р. порушено провадження у справі №910/25626/14.

У судових засіданнях 14.01.15р., 28.01.15р. оголошувалися перерви.

Відповідач за первісним позовом проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що договір суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. припинив свою дію з 30.12.2013р., в зв'язку з тим, що Договір оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р., на підставі якого нежитлове приміщення було передано в оренду позивачу, було розірвано за згодою сторін згідно Додаткової угоди від 30.12.2013р. про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення №01-10-11 від 01 жовтня 2011р., а отже позивач за первісним позовом не має права вимагати оплати орендної плати за період з січня 2014р. по серпень 2014р.

Відповідач за зустрічним позовом проти задоволення зустрічних позовних вимог про визнання недійсним договору суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. заперечував, посилаючись на те, що при укладенні договору суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. ним було одержано згоду власника приміщення ФОП Белікова І.Р. не передачу приміщення в суборенду.

У судовому засіданні 04.02.2015 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013р. між приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (орендар) та публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» (суборендар) укладено Договір суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. (далі - Договір суборенди).

Згідно з п.1.1. Договору суборенди орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 4 кв.м. розташоване за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул.50 Років Жовтня 202-г.

Відповідно до п.1.2. Договору суборенди орендар свідчить, що нежиле приміщення, яке передається Суборендарю в суборенду знаходиться у нього в користуванні на підставі Договору оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р. (Додаток №1), та він вправі згідно діючому законодавству, вищезазначеному договору та своїм установчім документам використовувати це приміщення за своїм розсудом відповідно цілей та умов Договору оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р., у тому числі передавати в оренду.

Відповідно до п.3.1. Договору суборенди орендна плата становить 4000,00 гривень за місяць, з урахуванням ПДВ і сплачується суборендарем шляхом переказу на банківський рахунок Орендаря, що визначений в цьому Договорі.

Згідно з п.3.2. Договору суборенди суборендар щомісяця перераховує на рахунок орендаря орендну плату до 25 числа поточного місяця.

Предметом розгляду первісного позову є стягнення з відповідача за первісним позовом за період з січня 2014р. по серпень 2014р. заборгованості в розмірі 32 000,00 грн по оплаті орендної плати.

Предметом розгляду зустрічного позову є визнання договору суборенди недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК України, у зв'язку з відсутністю згоди орендодавця за Договором оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р. на укладення між приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь» договору суборенди.

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором оренди наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч.1 ст. 761 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно статті 774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Матеріалами справи, зокрема Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.11.2006р. №12375114, підтверджується, що нежитлова будівля, що знаходиться за адресою: м.Котовськ, вул.50 років Жовтня, буд.202г знаходиться у приватній власності гр.Белікова І.Р.

На підставі Договору оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р. вказана будівля була передана в оренду позивачу за первісним позовом, яким в подальшому нежитлове приміщення було передано в суборенду на підставі Договору суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. відповідачу за первісним позовом.

Відповідно до п.10.1. Договору суборенди строк Договору встановлюється з 01.10.2013р. до 30.09.2014р.

Згідно з п.10.7. Договору суборенди дія договору припиняється внаслідок, зокрема припинення з будь-яких причин Договору оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р.

Відповідно до ч. 1 статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що 30.12.2013р. Договір оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р., укладений між приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (орендар) та ФОП Беліковим І.Р. (орендодавець) було розірвано за згодою сторін згідно Додаткової угоди від 30.12.2013р. про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення №01-10-11 від 01 жовтня 2011р. та 31.12.2013р. сторонами Договору оренди підписано акт приймання-передачі об'єкта з оренди за Договором оренди нежитлового приміщення №01-10-11 від 01 жовтня 2011р.

Отже, оскільки з 30.12.2013р. Договір оренди нежитлового приміщення №01-10-11 від 01 жовтня 2011р. є припиненим та об'єкт оренди, а саме нежитлове приміщення, загальною площею 28,00 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська обл., м.Котовськ, вул.50 років Жовтня, 202-г, було повернуто орендарем орендодавцеві, дія договору суборенди, який був підставою перебування нежитлового приміщення у користуванні відповідача за первісним позовом, також, припинена з 30.12.2013р.

Частиною 2 статтею 11 ЦК України визначено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір.

Стаття 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

З огляду на те, що Договір суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. після 30.12.2013р. є припиненим, суд приходить до висновку про відсутність обов'язку відповідача щодо сплати орендної плати позивачу за період з січня 2014р. по серпень 2014р. за Договором суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому 02.01.2014р. між ФОП Беліков І.Р. (орендодавець) та ФОП Белікова П.О. (орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення від 02.01.2014р., згідно з п.1.1. якого за цим договором орендодавець зобов'язується передати орендареві в строкове безоплатне користування приміщення/частина нежилого приміщення по вул. 50 років Жовтня, буд.202 в м.Котовськ площею 30 кв. м, а орендар зобов'язується прийняти це майно, та після припинення цього договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

Відповідно до п.2.3.3. Договору оренди нежитлового приміщення від 02.01.2014р. орендар має право без узгодження з орендодавцем передавати орендоване приміщення (його частину) в суборенду іншим особам.

02.01.2014р. між приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (суборендар) та ФОП Белікова П.О. (орендар) укладено Договір суборенди нежитлового приміщення №33-2014 від 02.01.2014р., згідно якого орендар зобов'язується передати суборендареві у строкове платне користування, а суборендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування приміщення, площею 28 кв.м., що знаходиться за адресою м.Котовськ, вул.50 років Жовтня, буд.202-г.

Пунктом 5.2.3. вказаного договору сторонами передбачено, що суборендар має право здавати приміщення, що суборендується, в суборенду за письмовою згодою орендаря.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачем за первісним позовом, як суборендарем за Договором суборенди нежитлового приміщення №33-2014 від 02.01.2014р. було передано приміщення, що суборендується, в суборенду відповідачу за первісним позовом на підставі договору, а також відсутні докази надання ФОП Беліковою П.О. у відповідності до пункту 5.2.3. Договору суборенди нежитлового приміщення №33-2014 від 02.01.2014р. чи власника ФОП Белікова І.Р. письмової згоди на передачу приміщення, що суборендується, в суборенду.

Враховуючи те, що Договір суборенди нежитлового приміщення №33-2014 від 02.01.2014р., який був підставою перебування нежитлового приміщення в суборенді у відповідача за первісним позовом, припинив свою дію після 30.12.2013р., доказів того, що у 2014 році вказане приміщення було передано позивачем за первісним позовом в суборенду відповідачу за первісним позовом суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження наявності згоди орендаря на передачу приміщення в суборенду відповідачу за первісним позовом, суд приходить до висновку про відступіть підстав для стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом орендної плати за заявлений позивачем за первісним позовом період.

Оскільки первісні позовні вимоги про стягнення орендної плати задоволенню не підлягають, то вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом пені, інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості по оплаті орендної плати, також не підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні первісних позовних вимог.

Щодо вимог позивача за зустрічним позовом про визнання договору суборенди №127-2013 від 01.10.2013р. недійсним на підставі ст.ст.203,215 ЦК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України та ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позивач за зустрічним позовом обґрунтовує зустрічні позовні вимоги відсутністю згоди орендодавця за Договором оренди №01-10-11 від 01 жовтня 2011р. на укладення договору суборенди №127-2013 від 01.10.2013р., у зв'язку з чим позивач за первісним позовом не мав право передавати нежитлове приміщення в суборенду відповідачу за первісним позовом.

Однак, твердження позивача за зустрічним позовом щодо відсутності згоди орендодавця судом до уваги не беруться з огляду на те, що як вбачається з п.1 Додаткової угоди від 01.10.2013р. про внесення змін до договору оренди нежитлових приміщень №01-10-11 від 01.10.2011р. пункт 4.1. Договору оренди від 01.10.2011р. було викладено в іншій редакції, в якій зокрема зазначено, що орендодавець не заперечує щодо передачі з 01.10.2013 частини приміщення, що орендується, в суборенду банку Київська Русь.

За таких підстав, враховуючи наявність згоди орендодавця на передачу нежитлового приміщення в суборенду за Договором суборенди частини нежитлового приміщення №127-2013 від 01.10.2013р. вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв'язку з відмовою у задоволенні первісних та зустрічних позовних вимог, судові витрати покладаються на позивачів за первісним та зустрічним позовами.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову - відмовити повністю.

2. У задоволенні зустрічного позову - відмовити повністю.

Повне рішення складено: 09.02.2015 р.

Суддя Шкурдова Л.М.