КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа№ 910/21442/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Лобаня О.І.

Майданевича А.Г.

при секретарі судового засідання Шлончаку Д.В.,

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: Гуцул А.Д. (довіреність № 10/00-23 від 21.01.2015 р.),

розглянувши матеріали апеляційної скарги

приватного акціонерного товариства «ФАВОРІТ КОМПАНІ»

на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2014

у справі № 910/21442/14 (суддя Отрош І.М.)

за позовом приватного акціонерного товариства «ФАВОРІТ КОМПАНІ»

до публічного акціонерного товариства "БАНК ФОРУМ"

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/21442/14 у позові відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/21442/14 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 у справі № 910/21442/14 прийнято апеляційну скаргу ПрАТ «ФАВОРІТ КОМПАНІ» до провадження та призначено її до розгляду за участю уповноважених представників сторін на 26 січня 2015 р.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 26.01.2015 розгляд справи відкладено на 09 лютого 2015 року у зв'язку із неявкою представника позивача.

Представник відповідача у судових засіданнях надав пояснення, якими заперечив проти доводів, викладених у скарзі та просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача в жодне судове засідання не з'явився. Від позивача до суду апеляційної інстанції надійшли клопотання про відкладення судових засідань.

Останнє клопотання позивача про відкладення розгляду справи колегією суддів відхилено з тих підстав, що позивач не позбавлений можливості направити в судове засідання іншого повноважного представника або керівника ПрАТ «ФАВОРІТ КОМПАНІ».

Таким чином, суд приходить до висновку, щодо можливості розгляду справи за відсутності представника ПрАТ «ФАВОРІТ КОМПАНІ».

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.10.2013 р. між ПАТ "БАНК ФОРУМ", як кредитором, та ПрАТ "Фаворит Компані", як позичальником, укладено кредитний договір № 1-0012/13/16-КL (далі - Договір), відповідно до якого кредитор відкриває відновлювальну кредитну лінію в рамках якої надає позичальнику кредитні кошти окремими частинами на засадах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання , в межах визначеної цим Договором граничної суми коштів, а позичальник зобов'язується вчасно погашати кредитору заборгованість за кредитом, а також сплачувати на користь кредитора проценти та комісії в розмірі, в строки (терміни) та на умовах, визначених цим Договором (п. 1.1 Договору).

Предметом спору у даній справі є визнання недійсним Договору. На думку позивача, в оспорюваному правочині відсутні істотні умови, а саме: строк дії договору, порядок його зміни і припинення дії договору, та відсутність підтвердження, що клієнту надана інформація, зазначена в ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

За твердженням позивача, даний кредитний договір повинен містити умови, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 вказаної статті, до відносин за кредитним договором застосовуються положення названого Кодексу щодо позики.

Згідно з частинами 2, 3 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до частини 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність посилання позивача на Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», з огляду на наступне.

Якщо Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" регулює відносини лише за участю учасників ринків фінансових послуг, то регулювання відносин між юридичними особами, зокрема щодо договорів позики регулюються нормами ЦК України.

Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Таким чином, Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статтями 1046 - 1048 ЦК України.

Щодо твердження позивача про те, що у Договорі відсутній строк його дії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Пунктом 10.8 сторони передбачили, що Договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором.

В той же час, у відповідності до п. 1.4 Договору кінцевий термін, до настання якого (включно) здійснюється надання кредиту та має бути повністю погашена заборгованість за кредитом, встановлюється 03 жовтня 2014 року.

Таким чином, вказаними положеннями Договору (п. 10.8 і п. 1.4) визначено певний період, зі спливом якого пов'язано надання кредиту і погашення кредитної заборгованості, що згідно зі ст. 251 ЦК України і є поняттям «строку». Зазначені положення Договору узгоджуються, також, і з положеннями ст. 530 ЦК України щодо строку (терміну) виконання зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами.

Зазначене також підтверджується п. 10.1 Договору, в якому зазначено, що укладенням Договору сторони фіксують досягнення згоди з усіх його істотних умов і підтверджують відсутність жодних претензій одна до одної з цього приводу. Договір відображає повне розуміння сторонами предмета Договору та інших його умов, і немає інших положень, усних чи письмових, крім тих, які містіться в Договорі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Договір містить всі істотні умови, які визначені чинним законодавством України, для договорів такого виду.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи скаржника зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Таким чином, судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2014 року у справі № 910/21442/14 відповідає обставинам справи, є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню. У зв'язку з цим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «ФАВОРІТ КОМПАНІ» на рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/21442/14 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.11.2014 у справі № 910/21442/14 залишити без змін.

3. Справу № 910/21442/14 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.І. Лобань

А.Г. Майданевич

Повний текст постанови складено 18 лютого 2015 року.