ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 5011-19/14816-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Т. Дроботової - головуючого
Н. Волковицької Л. Рогач
за участю представників:
позивачаПлясун О.І. - довіреність від 31.12.2014 р.; Лазаренко Ю.Г. - довіреність від 31.12.2014 р.
відповідачаПоліщук Л.П. - довіреність від 26.12.2014 р.; Коломийченко І.В. - довіреність від 26.12.2014 р.
третьої особи Герасько М.Г. - довіреність від 31.10.2014 р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги 1. Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"; 2. Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
на постановувід 26.11.2014 р. Київського апеляційного господарського суду
у справі№ 5011-19/14816-2012 господарського суду м. Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
до Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"
треті особи1. Комунальне підприємство "Головний інформаційно - обчислювальний центр"; 2. Публічне акціонерне товариство "Київенерго"
простягнення 12 315 376,01 грн.
В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 р. ПАТ "АК "Київводоканал" звернулося до господарського суду м. Києва з позовом до КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" про стягнення 12 315 376,01 грн., з яких: основний борг у розмірі 11 389 603, 81 грн., інфляційні втрати у розмірі 19 920,77 грн., 3 % річних - 147 247,18 грн. та пеня у розмірі 758 604,25 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 27.08.2013 р., яка прийнята судом (том 5 а.с. 11).

Позовні вимоги, з посиланням на приписи статей 525, 526, 530, 549, 551, 625, 629 Цивільного кодексу України, статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", пункти 2.1, 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 р., обґрунтовані тим, що позивачем на виконання умов укладеного між сторонами договору № 05618/2-10 від 20.04.2005 р. за період з 01.08.2011 р. по 30.06.2012 р. було надано відповідачу послуги з постачання питної води та приймання стічних вод на загальну суму 44 055 984,61 грн., що підтверджується актами зняття показників з приладів обліку, оплата яких здійснена відповідачем частково, внаслідок чого утворилась заборгованість, на яку відповідно до приписів чинного законодавства та умов договору, нараховані штрафні санкції.

При цьому, позивач зазначав, що відповідач відповідно до умов договору, зокрема, пункту 2.1.6 щоквартально зобов'язаний направляти свого представника до позивача із необхідними обліковими та бухгалтерськими документами для проведення звірки обсягів наданих послуг у відповідному звітному періоді та розрахунків. В разі не направлення відповідачем свого представника для здійснення звірянь, облікові дані ПАТ "АК "Київводоканал" вважаються безумовно погодженими відповідачем. Позивач зазначав, що оскільки відповідач свого представника для проведення взаємозвірки розрахунків та підписання відповідних актів не направляв, позивач вважав облікові дані прийнятими та погодженими відповідачем, а відмову відповідача оплатити направлені платіжні документи вважав безпідставною.

У поясненнях ПАТ "АК "Київводоканал" також зазначало, що спір у даній справі виник з приводу оплати послуг з постачання питної води та відведення стоків, обсяги яких сторонами визначено актами відповідно до умов договору, тобто правовідносини сторін регулюються умовами договору, виходячи із складених актів. Аналогічна позиція закріплена у постановах Вищого господарського суду України від 16.05.2012 р. у справі № 3/75-64/269 та від 27.11.202 р. у справі № 52/237-35/143-2012.

При цьому, позивач звертав увагу на те, що у постанові Вищого господарського суду України від 30.10.2012 р. у справі № 37/129-69/131-2012 за позовом ПАТ "АК "Киїївводоканал" до КП "ЦОС Шевченківського району" про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення зазначено, що договором № 05618/2-10 від 20.04.2005 р. передбачено облік питної води, в тому числі і тієї, що йде на підігрів у місці передачі послуг від позивача відповідачу: на межі балансової належності, де встановлені водолічильники, а відповідач не навів доказів того, що він укладав договір і оплачує послуги будь - якої особи, крім позивача, з постачання питної води для підігріву або послуги з постачання гарячої води. Аналогічна правова позиція міститься і у постанові суду касаційної інстанції від 18.12.2012 р. у справі № 14/71-52/28-2012.

У відзиві на позовну заяву КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" просило відмовити у її задоволенні в повному обсязі, вказуючи на безпідставність нарахування позивачем відповідачу за обсяги води, яка використовується для приготування гарячої води та стоків гарячої води, оскільки обов'язок з оплати за воду, яка використовується для підігріву покладається на суб'єктів господарювання, у яких теплові пункти, призначені для виробництва гарячої води, перебувають у власності або на балансі.

Відповідач також вказував на те, що його заперечення проти позовних вимог про стягнення вартості холодної води та її стоків базується на тому, що позовні вимоги суперечать погодженому сторонами та встановленому чинним законодавством порядку оплати за надані послуги та порядку звіряння розрахунків.

Крім того, відповідач зазначав, що відповідно до пункту 2.1.1 договору, перелік об'єктів водоспоживання за якими здійснюється надання послуг та їх облік, визначається згідно дислокації житлового фонду Шевченківського району м. Києва, проте, дислокація житлового фонду, відповідно до якої здійснюється нарахування, зменшилась на 7 житлових будинків, які передані на баланс іншим юридичним особам, про що позивач був повідомлений однак безпідставно продовжує здійснювати нарахування відповідачу в частині 7 житлових будинків, які передані на баланс іншим особам, чим завдає збитків відповідачу.

Ухвалами господарського суду м. Києва від 28.11.2012 р. та від 22.05.2013 р. залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ПАТ "Київенерго" та КП "Головний інформаційно - обчислювальний центр".

ПАТ "Київенерго" у поясненнях на позовну вказувало на те, що не може сплачувати позивачу за питну воду, використану відповідачем, оскільки між позивачем та ПАТ "Київенерго" відсутні будь - які договірні правовідносини щодо купівлі - продажу питної води, яка б в подальшому використовувалась ПАТ "Київенерго" для виготовлення гарячої води, а відтак і відсутні підстави проводити нарахування за питну воду, поставлену ПАТ "АК "Київводоканал", що використовується для приготування гарячої води та виставляє споживачам рахунки тільки за підігрів води, а не за її постачання, і лише на підставі укладених договорів.

ПАТ "Київенерго" також зазначав, що відповідно до висновків Вищого адміністративного суду України, викладених у постанові від 15.09.2011 р. у справі № К9991/15871/11 за позовом АК "Київенерго" про визначення нечинним та скасування пункту 1.7, абзацу 1 пункту 3.13. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 р., АК "Київенерго" не є суб'єктом правовідносин щодо здійснення експлуатації мереж холодного водопостачання в межах теплових пунктів та котелень, на балансі якого вони перебувають.

Рішенням господарського суду м. Києва від 25.09.2013 р. (суддя Нечай О.В.) позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь ПАТ "Київводоканал" основну заборгованість у розмірі 11 389 603, 81 грн., пеню у розмірі 758 604, 25 грн., інфляційні втрати у розмірі 19 920, 77 грн. 77, 3 % річних у розмірі 147 247, 18 грн. та витрати по сплаті судового збору.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

За апеляційною скаргою КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" Київський апеляційний господарський суд (судді: Станік С.Р., Руденко М.А., Синиця О.Ф.), переглянувши рішення господарського суду м. Києва від 25.09.2013 р. в апеляційному порядку, постановою від 26.11.2014 р. зміненив його, позов задовольнив частково, стягнув з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" на користь ПАТ "Київводоканал" основну заборгованість в розмірі 8 564 689, 28 грн., 527 568, 55 грн. пені, 13 853, 83 грн. інфляційних втрат, 102 402, 51 грн. 3% річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 2 824 914,53 грн., здійснивши при цьому перерахунок 3 % річних, інфляційних та пені, вказавши на те, що проведеною згідно ухвали суду експертизою встановлено відсутність правових підстав для стягнення вартості холодної води на підігрів у кількості 4' 138' 129куб.м. за спірний період і вартості холодної води на підігрів та водовідведення у кількості 442' 519куб.м., оскільки експертом не було здійснено розмежування вказаних показників окремо на холодну воду на підігрів та водовідведення, як не було здійснено відповідного розподілу і позивачем, як особою, на яку покладено обов'язок по доведенню своїх вимог та заперечень, а суд не володіє спеціальними знаннями по здійсненню такого розмежування, у зв'язку з чим вимоги позивача у наведених частинах холодної води на підігрів та вартості холодної води на підігрів та водовідведення задоволенню не підлягають, стягнувши з відповідача основний борг за договором в сумі 8 564 689,28 грн., яка складається з вартості постачання холодної води у розмірі 8 549 942,07 грн. та водовідведення гарячої води у розмірі 14 747,21 грн.

ПАТ "АК "Київводоканал" подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 р. в частині відмови у задоволенні позовних вимог у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині про стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" 2 824 914,53 грн. основного боргу, 231 035,70 грн. пені, 6 066,94 грн. інфляційних втрат, та 44 844,67 грн. - 3 % річних, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням та неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, пункту 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 р., вказуючи на недоведеність наявності підстав для звільнення відповідача від оплати вартості питної води, використаної ним в його господарській діяльності для надання послуг з гарячого водопостачання своїм споживачам.

КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" у запереченнях на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення вказуючи, зокрема на те, що відповідач в процесі виготовлення гарячої води не приймає участі, не є виробником послуги з гарячого водопостачання, теплові пункти відсутні у відповідача на балансі та в господарському віданні.

КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" також подало до Вищого господарського суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи доводи касаційної скарги порушенням судами норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що відповідно до статті 42 Господарського процесуального кодексу України висновок судового експерта повинен містити докладний опис проведених досліджень та зроблені в результаті їх висновки з обґрунтованими відповідями на всі питання, проте, з висновку експерта, на який посилався суд апеляційної інстанції, не вбачається за яким саме договором експерт проводив дослідження та викладено самостійно зроблений експертом висновок стосовно того, що договором, укладеним між сторонами, передбачені послуги з постачання холодної води, холодної води, що йде на підігрів та водовідведення холодної та гарячої води.

Заявник касаційної скарги, не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції стосовно наявності підстав для внесення плати за стоки води, що використовуються для підігріву, зазначає, що відповідач фактично не може приймати стоки гарячої води, а відтак і не має за них розраховуватися, оскільки їх вартість включена до тарифу гарячого водопостачання, а відповідач не є виконавцем послуг з гарячого водопостачання та водовідведення, а оплату повинні здійснювати виконавці послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і виконавці послуг з гарячого водопостачання та водовідведення.

ПАТ "АК "Київводоканал" у відзиві на касаційну скаргу КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" просить відмовити у її задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості доводів відповідача.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ПАТ "АК "Київводоканал" підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами першої та апеляційної інстанції, 20.04.2005 р. між ВАТ "АК "Київводоканал" (правонаступником якого є ПАТ "АК "Київводоканал" (Постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної в м. Києві ради (правонаступником якого є КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (Абонент) укладено договір № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідно до якого постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 р. № 65, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 р. за № 165/374, правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002 р., зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 26.04.2002 р. за № 403/6691, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором.

Згідно з пунктом 2.1.1. договору облік поставленої питної води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у Постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. У випадку наявності у Абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за Абонентом. Обсяг наданої води для поливу визначається за показаннями лічильника. В разі технічної неможливості встановлення лічильника, кількість поставленої для поливу води може визначатися за узгодженим з Постачальником розрахунком на підставі наданих абонентом офіційних документів, якими визначена площа поливу.

Пунктом 2.1.2. договору передбачено, що зняття показників лічильника (-ів) здійснюється, як правило, щомісячно представником Постачальника у присутності представника Абонента у строки згідно з графіком обслуговування Постачальника. Для Абонента із стабільним об'ємом водоспоживання (до 30 м.куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватися Постачальником поквартально, при цьому останній направляє Абоненту щомісячно розрахункові документи на оплату наданих послуг, виходячи з його середньодобового споживання води. Показання лічильника за відповідний період можуть бути прийняті до розрахунків Постачальником від абонента в письмовому вигляді. В разі, якщо Абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті Постачальником, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг.

Відповідно до пункту 2.1.4. договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод, або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Згідно з пунктами 2.1.5, 2.1.6 договору, Абонент веде первинний облік водоспоживання та водовідведення у журналі обліку споживання води (пронумерований, прошитий та скріплений печаткою), який заповнюється Абонентом та представником Постачальника; облікові дані Абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у Постачальника; Абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки (за письмовою вимогою постачальника) направляє до останнього письмовий звіт по обсягах наданих послуг (за встановлено постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги; для проведення звіряння Абонент направляє свого представника до Постачальника із необхідними для цього обліковими та бухгалтерськими документами; звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акта звіряння розрахунків; в разі невиконання Абонентом цього пункту договору, облікові дані Постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими Абонентом.

Як вбачається з матеріалів справи, порядок розрахунків визначений сторонами у пункті 2.2. договору, зокрема:

- Постачальник щомісячно направляє до банківської установи Абонента платіжні документи (в електронному вигляді дебетові повідомлення, вимоги - доручення, тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Тарифи на послуги з водопостачання та водовідведення встановлюються уповноваженими органами відповідно із чинним законодавством та не підлягають узгодженню сторонами. В разі зміни тарифів у період дії договору Постачальник доводить Абоненту нові тарифи у платіжних документах без внесення додаткових змін до договору стосовно строків їх введення та розмірів (підпункт 2.2.1 договору);

- у розрахункових документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи Абонента. За згодою Постачальника оплата може здійснюватися іншими способами, що не суперечать чинному законодавству України. В разі утворення боргу оплата, що надходходить від Абонента першочергово зараховується Постачальником в погашення боргу (підпункт 2.2.2 договору);

- в разі неотримання від Постачальника поточного щомісячного платіжного документу, Абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води (підпункт 2.2.3 договору);

- у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи Абонента, письмово повідомити про це Постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акта. В іншому випадку відмова Абонента оплатити платіжний документ Постачальника вважатиметься безпідставною (підпункт 2.2.4 договору).

Розділом 3 договору передбачені права та обов'язки сторін, зокрема, Постачальник зобов'язаний забезпечувати Абоненту постачання питної води якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 "Вода питна"до його водопровідного вводу; приймати від Абонента стічні води на умовах цього договору, визначати у строки, встановлені графіком обслуговування лічильників Абонента, кількість наданої Абоненту води та прийнятих від нього стоків в міську каналізаційну мережу, а також має право припиняти надання послуг до повного погашення Абонентом заборгованості та у випадках, передбачених Правилами (підпункти 3.1.1, 3.1.2 пункту 3.1 та підпункт 3.2.6 пункту 3.2 договору).

При цьому, Абонент зобов'язаний, зокрема: надавати повну і достовірну інформацію (дислокацію об'єктів), яка є невід'ємною частиною договору щодо кількості та місцезнаходження всіх об'єктів водоспоживання, приєднаних до міських комунальних мереж, якими він користується на праві власності, оперативного управління або знаходяться у його повному віданні та один раз на квартал надавати Постачальнику перелік споживачів, які приєднались до каналізаційної мережі Абонента і мають свої джерела водопостачання, а також у семиденний термін вносити зміни у семиденний термін з моменту здійснення правочину щодо об'єктів водоспоживання (відчуження, придбання, прийняття в користування тощо); сплачувати вартість наданих йому Постачальником послуг на умовах цього договору; затверджувати підписами повноважних осіб маршрутні листи, акти, пропозиції тощо, які надаватимуться Абоненту представниками Постачальника, а також має право на отримання від Постачальника інформації щодо розрахунків, розшифровок абонента, надання облікових даних у вигляді розрахункових листів (витяг з особового рахунку) (пункт 3.3.1, 3.3.3, 3.3.5, 3.3.8 та 3.4.2 договору).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є вимога ПАТ "АК "Київводоканал" про стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" заборгованості за надані згідно договору № 05618/2-10 від 20.04.2005 р. за період з 01.08.2011 р. по 30.06.2012 р. послуги з постачання питної води та приймання стічних вод у сумі 11 389 603, 81 грн., інфляційні втрати у розмірі 19 920,77 грн., 3 % річних - 147 247,18 грн. та пеня у розмірі 758 604,25 грн. посилаючись, зокрема, на приписи статей 525, 526, 530, 625 Цивільного кодексу України, статті 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", пунктів 2.1, 3.7 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 р.

Здійснюючи судовий розгляд справи судами було встановлено, що матеріалами справи підтверджується надання позивачем у спірний період послуг з водопостачання та водовідведення та на наявності у відповідача заборгованості з оплати вказаних послуг.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов висновку, що оскільки експертом не було здійснено розмежування вказаних показників окремо на холодну воду на підігрів та водовідведення, як не було здійснено відповідного розподілу і позивачем, як особою, на яку покладено обов'язок по доведенню своїх вимог та заперечень, а заборгованість відповідача становить 8 564 689,28 грн., яка складається з вартості постачання холодної води у розмірі 8 549 942,07 грн. та водовідведення гарячої води у розмірі 14 747,21 грн.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; з наведеного вбачається, що підставою для отримання оплати виконавцем є саме надана замовнику послуга.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими Наказом Держжитлокомунгосп від 01.07.1994 № 65 (які діяли на момент укладення договору та які вказані сторонами у договорі щодо порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод) запроваджено порядок користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод до комунальної каналізації та визначають взаємовідносини між об'єднаннями, виробничими управліннями водопровідно-каналізаційного господарства або іншими експлуатаційними організаціями, комбінатами комунальних підприємств та абонентами міських, районних, селищних водопроводів і каналізацій на території України.

Наказ Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 р. № 65 втратив чинність із прийняттям Міністерством з питань житлово-комунального господарства України

Наказу № 190 від 27.06.2008 р. (який набрав чинність з 18.10.2008 року), яким затверджені в новій редакції Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, якими також визначено порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України.

Пунктом 3.13. вказаних Правил передбачено, що суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності.

Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

За статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством, є комунальними послугами. Виходячи із статті 13 вказаного Закону, перелік комунальних послуг, наведений у ній, не є вичерпним.

Учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виробник, виконавець; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Споживач має право отримувати житлово-комунальні послуги від виконавця чи від виробника та зобов'язаний оплачувати їх у строки, встановлені законом чи договором. До прав виробника належить вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати від виконавців (стаття 22 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

З наведених вище положень законодавства вбачається, що особи - споживачі послуг питного водопостачання укладають договір щодо надання послуг питного водопостачання або для задоволення власних потреб, або для надання житлово-комунальних послуг з метою забезпечення власних потреб споживачів житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на підставі показів приладів обліку; вузли обліку повинні розташовуватися на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу (пункти 3.1, 5.2 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення у містах та селищах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р.).

Як вбачається з матеріалів справи пунктом 2.1.1 договору передбачено, що облік поставленої води, кількість води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у Постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Пунктами 2.1.5 та 2.1.6 встановлено, зокрема, що Абонент веде первинний облік водоспоживання та водовідведення у Журналі обліку споживання води (пронумерований, прошити й та скріплений печаткою), який заповнюється щомісячно абонентом та представником постачальника. Облікові дані Абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у Постачальника. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання Постачальником підписаного повноважними особами Акта звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані Постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених Абонентом розрахунків вважаються безумовно погодженими Абонентом.

Пунктом 3.1 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України встановлено, що розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Умовами договору, зокрема, пунктом 2.2.4 сторони погодили, що у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг Абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення Постачальником платіжного документу до банківської установи Абонента, письмово повідомити про це Постачальника та й цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акта. В іншому випадку відмова Абонента оплатити платіжний документ Постачальника вважатиметься безпідставною.

Проте, здійснюючи судовий розгляд справи судом апеляційної інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача стосовно того, що спір у даній справі виник з приводу оплати послуг з постачання питної води та відведення стоків, обсяги яких сторонами визначено актами відповідно до умов договору, правовідносини за яким між сторонами регулюються виходячи із складених двосторонніх актів, а не у зв'язку із оплатою обсягів води, яка використовується для гарячого водопостачання, як про це зазначає відповідач, як й не з'ясовано судом апеляційної інстанції і питання стосовно дотримання сторонами умов договору, зокрема, пунктів 2.1, 2.2, 3.1 та 3.3 договору щодо дотримання сторонами визначеного договором порядку зняття показників лічильників, надання відповідачем заперечень щодо кількості або вартості наданих позивачем послуг з водопостачання та водовідведення.

Крім того, здійснюючи судовий розгляд справи та частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, судом апеляційної інстанції не з'ясовані питання щодо того, яким чином сторонами визначено точку розподілу, в якій відбувається передача послуг з водопостачання, чи надходила питна вода, в подальшому використана на гаряче водопостачання, у мережі відповідача, та яким чином вона відображалася у показниках зареєстрованих за відповідачем приладів обліку, а також питання стосовно того, ким та на якій підставі відпускалася вода з мережі для надання послуг гарячого водопостачання, хто надавав послуги з гарячого водопостачання споживачам.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, здійснюючи судовий розгляд справи, посилаючись на приписи статті 275 Господарського кодексу України та положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду. Постачання холодної води для приготування гарячої є окремою послугою, що повинна, в якості сировини, надаватись підприємству, яке має можливість та безпосередньо виробляє гарячу воду, у зв'язку з чим дійшов висновку, що саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач, при цьому саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води.

Разом з цим, за приписами пункту 3.13. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 р., суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

Проте, питання стосовно перебування, чи навпаки, на балансі відповідача, або ПАТ "Київенерго", або іншої особи теплових пунктів (бойлерів) на підставі відповідних документів, які підтверджують дату цих передачі бойлерів, а відтак і правомірність нарахування позивачем суми заборгованості за поставлену питну воду, яка була використана для підігріву у спірний період відповідачу, судом апеляційної інстанції не з'ясовувалось, як й не з'ясовувалось питання щодо звільнення відповідача від оплати спожитого обсягу води, яка була використана на підігрів води.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає передчасним висновок суду апеляційної інстанції про часткову відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" основної заборгованості в розмірі 2 824 914,53 грн., 3 % річних у розмірі 44 844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6 066,94 грн. та пені у розмірі 231 035,70 грн.

Оскільки в силу статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, постанова суду апеляційної інстанції у даній справі підлягають скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних, а справа в цій частині підлягає направленню на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

В решті рішення та постанова у даній справі, якими позовні вимоги ПАТ "АК "Київводоканал" про стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" суми основного боргу, інфляційних, пені та 3 % річних колегія суддів вважає такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не вбачається, а викладені у касаційній скарзі КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" доводи скаржника судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються встановленими судами обставинами справи.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 3 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2014 р. у справі № 5011-19/14816-2012 господарського суду м. Києва скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ "АК "Київводоканал" про стягнення з КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" основного боргу у розмірі 2 824 914,53 грн., 3 % річних у розмірі 44 844,67 грн., інфляційних втрат у сумі 6 066,94 грн. та пені у розмірі 231 035,70 грн., і в цій частині справу направити на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

В решті постанову залишити без змін.

Касаційну скаргу ПАТ "АК "Київводоканал" задовольнити частково, а касаційну скаргу КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т. Дроботова

Судді: Н. Волковицька

Л. Рогач