КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа№ 910/18119/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: представник не з'явився,

від третьої особи: представник не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 р.

у справі №910/18119/14 ( суддя Спичак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопартс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2

про стягнення суми страхового відшкодування у розмірі 14 422,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопартс" (далі-відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 14 422,67 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року у справі №910/18119/14 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції від 20.10.2014р., позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; не вірне застосування норм матеріального та процесуального права.

Відповідач та третя особа не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надали суду відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать матеріали справи. Однак, сторони наданим їм процесуальним правом не скористалися та в судове засідання не з'явилися, своїх повноважних представників не направили, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання з розгляду апеляційної скарги, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за відсутності представників сторін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила наступне:

02.06.2009 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Добробут та Захист», як страховиком, та ОСОБА_3, як страхувальником, був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту №10/17/1-1963, предметом якого є страхування транспортного засобу "Мітсубіші Аутлендер", реєстраційний № НОМЕР_1.

04.02.2010 року о 12 год. 30 хв. у м. Києві на проспекті Московському, 9-Б відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу "Мітсубіші Аутлендер", реєстраційний № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та транспортного засобу "Сітроєн Берлінго", державний реєстраційний № НОМЕР_2, що був під керуванням ОСОБА_4 та який належить ТОВ "Торговий дім "Ніко".

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 12 березня 2010 року по справі № 3-2045/10 дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п. 13.3 Правил дорожнього руху України. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності.

09.02.2010 року до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та Захист" звернувся ОСОБА_3 із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування і надав всі необхідні документи.

Згідно із звітом про визначення матеріального збитку № 82 від 02 березня 2010 року розмір відновлюваного ремонту транспортного засобу "Мітсубіші Аутлендер", реєстраційний номер № НОМЕР_1 при пошкодженні в ДТП, склав - 21 988, 79 грн.

03.04.2010 року Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Добробут та Захист" було складено страховий акт № 102/04/10.

На підставі вищевказаних документів Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Добробут та Захист" здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 14 932, 67 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №874 від 27 квітня 2010 року. Підстава визначення суми відновлюваного ремонту - рахунок фактура НМРФ- 3565 від 06 березня 2010 року.

26.08.2009р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопартс" було укладено Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВС/8074796, згідно якого було застраховано цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу марки "Ситроен" д/н НОМЕР_3, що належить ТОВ "Автопартс".

У зв'язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Ситроен д/н НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Нова" згідно полісу № ВС/8074796, 11 травня 2010 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Добробут та Захист" направило на адресу відповідача претензію № 539, в якій вимагав сплатити вищенаведену суму шкоди в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.07.2014 р. у справі № 31/258 позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "Страхова компанія "Нова" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Добробут та Захист" грошові кошти у розмірі 14 422,67 грн., 144,23 грн. державного мита та 236 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В решті позову відмовлено

ПАТ "Страхова компанія "Нова" здійснено виплату стартового відшкодування у розмірі 14 802,89 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 8107 від 08.09.2011р.

02.01.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Нова", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед", як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу боргових зобов'язань, відповідно до умов якого продавець продав (переуступив) покупцю права на регресні вимоги, який включає в себе регресні справи ( перелік яких міститься у Додатку № 1 до цього договору), а покупець приймає такі регресні вимоги та зобов'язує сплатити на користь продавця винагороду.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору купівлі-продажу боргових зобов'язань від 02.01.2014р., права щодо стягнення коштів по зазначеному випадку перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед".

Вимоги позивача про стягнення грошових коштів в порядку регресу зі свого страхувальника ґрунтуються на порушенні відповідачем свого обов'язку щодо своєчасного повідомлення про настання ДТП, яка сталася 04.02.2010р.

Зокрема, позивачем зазначено, що у відповідності до підпункту 33.1.2 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції станом на 04.02.2010p., на відповідача покладався обов'язок вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим законом МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, як стверджує позивач, а ні ОСОБА_5 (водій транспортного засобу винний у скоєнні ДТП), а ні відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Автопартс" про настання дорожньо-транспортної пригоди не повідомили.

Враховуючи вищезазначене, позивач керуючись підпунктом г) пункту 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Автопартс" про відшкодування в порядку регресу 14 422,67 грн.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Умовами підпункту 38.1.1. ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на момент настання ДТП ) встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього закону, про настання дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до підпункту 33.1.2 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції на момент настання ДТП) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Разом з тим, умовами п. 33.1.2 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції на час настання ДТП, не вимагалось обов'язкового письмового повідомлення страхової компанії у встановлений строк про настання страхового випадку, а було визначено обов'язок здійснити таке повідомлення не пізніше трьох робочих днів.

Вимоги позивача до відповідача обґрунтовуються твердженнями про неповідомлення страхової компанії щодо настання страхового випадку у встановлений законом строк.

Разом з тим, доводи позивача обґрунтовуються лише твердженнями останнього, що при ненаданні належних доказів таких доводів, не може братися до уваги і розцінюватись судом як підтвердження відповідних обставин.

Надані позивачем в обґрунтування позовних вимог страховий акт №2088 від 01.09.2011р., в якому містяться відомості щодо дати повідомлення страховика про подію (а.с.17-18 т.1), довідка від 31.10.2013р. про відсутність в кол-центрі ПАТ «Страхова компанія «НОВА» повідомлень про ДТП, яка мала місце 04.02.2010р. ( а.с.91 т.1) та витяг ПАТ «Страхова компанія «НОВА» з електронної бази повідомлень не є належними та допустимими доказами несвоєчасного повідомлення про страховий випадок в розумінні ст.34 ГПК України, оскільки вказані документи складені самим ПАТ «Страхова компанія «НОВА» в односторонньому порядку, а тому, з достовірністю не підтверджують фактів, викладених в них. Інших доказів в підтвердження доводів позивача щодо несвоєчасного його повідомлення страхувальником про настання страхового випадку матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3, ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів факту несвоєчасного повідомлення страхувальником страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені позивачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміні оскаржуваного рішення суду.

Судові витрати покладаються на підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестмент Проперті Протектед" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 р. у справі №910/18119/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 року у справі №910/18119/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/18119/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту постанови 24.02.2015р.

Головуючий суддя П.В. Авдеєв

Судді В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв