номер провадження справи 27/148/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 Справа № 908/5844/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (49000 м. Дніпропетровськ, вул. Фурманова, 16-А)

до Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" (87535 Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1)

про стягнення 34 581 грн. 39 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: Бичков В.В., дов. № 33 від 13.01.2015 р.

від відповідача: Кононенко Т.М., дов. 301/62Д від 19.03.2014 р.

Господарським судом Запорізької області розглядається позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", Донецька область, м. Маріуполь про стягнення 27 242 грн. 30 коп. основного боргу, 1 424 грн. 06 коп. три відсотка річних, 5 915 грн. 03 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010р., автоматичним розподілом справ між суддями від 17.12.2014р., справу № 908/5844/14 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 18.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5844/14, присвоєно справі номер провадження 27/148/14 та призначено судове засідання на 21.01.2015 р.

Ухвалою суду від 21.01.2015р. розгляд справи відкладався на 12.02.2015р., у зв'язку з неявкою у судове засідання представника відповідача.

12.02.2015р. продовжено розгляд справи № 908/5844/14.

12.02.2015р. до початку розгляду справи представники позивача та відповідача заявили письмове клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та роз'яснено представникам сторін, які прибули в судове засідання, їх права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 12.02.2015р. позивач підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. Просить суд стягнути з відповідача 27 242 грн. 30 коп. основного боргу, 1 424 грн. 06 коп. три відсотка річних, 5 915 грн. 03 коп. втрат від інфляції.

Крім того, позивач надав письмові пояснення щодо періоду нарахування відсотків та інфляційних втрат (приєднані до матеріалів справи).

Представник відповідача надав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав у повному обсязі та надав заяву, в якій просить суд відстрочити виконання судового рішення строком на 4 місяці.

Позивач заперечив проти відстрочення виконання судового рішення строком на 4 місяці.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представників позивача та відповідача, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально - правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється суб'єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 19 березня 2013 р. ТОВ «ТАКТ» за наслідками усних перемовин та на виконання досягнутих у такий спосіб домовленостей виставило ПАТ "АЗОВЕЛЕКТРОСТАЛЬ" () рахунок на оплату товару № СФ-004850 на суму 27 507 грн. 00 коп. (металопрокат асортименті) на загальну суму 27 507 грн. 60 коп., в т.ч. ПДВ.

20 березня 2013 р. відповідач за видатковою накладною № РН-003743 отримало відповідно до вказаного рахунку круг ф 12 ст. ЗПС вагою 1,01 тони за ціною 5 158,33 грн. без ПДВ за 1 тону на суму 5 209,92 грн. (без ПДВ), полоса 8x36 ст 3 вагою 0,18 тони за ціною 6 316,67 грн. без ПДВ за 1 тону на суму 1 137,00 грн. ( без ПДВ), круг ф 16 ст ЗПС вагою 0,5 тони за ціною 5 566,67 грн. (без ПДВ) на суму 2 783, 33 (без ПДВ) на загальну суму 10 956,30 грн. в т.ч. ПДВ.

Вказаний товар був завантажений позивачем на складі останнього за адресою: Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 1р в транспортний засіб а/м МАЗ АН 8262 НР згідно ТТН № 7 від 20.03.2013 р. для доставки на адресу відповідача.

Крім того, 20 березня 2013 р. відповідач за видатковою накладною № РН-003693 отримало відповідно до вказаного рахунку круг ф 19 ст. 60 С2А каб. 3Б вагою 1,7 тони за ціною 7 983,33 грн. (без ПДВ) за 1 тону на загальну суму 16 286,00 грн. в т.ч. ПДВ.

Вказаний товар був завантажений позивачем на складі останнього за адресою: Дніпропетровськ, вул. Малиновського, 98 А в той самий транспортний засіб а/м МАЗ АН 8262 НР згідно ТТН № 8 від 20.03.2013р. для доставки на адресу відповідача.

Товар був переданий водію а/м МАЗ АН 8262 НР Терещенко Сергію Борисовичу відповідно до вказівок відповідача наданих в листі від 20.03.0213 р. № 301/18-3652, який позивач отримав від відповідача засобами факсимільного зв'язку.

Отже, позивач прийняті на себе зобов'язання виконав належним чином та поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними № РН-003743 від 20.03.2013р., № РН-003693 від 20.03.2013р.

Відповідач, в порушення умов домовленості не сплатив вартість отриманого товару, в результаті чого заборгованість відповідача перед позивачем склала 27 242 грн. 30 коп.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. (ст. 205 ЦК України).

Як свідчать надані суду документи, між сторонами склалися господарські відносини, що породили взаємні обов'язки. Обов'язки відповідача виразились у оплаті товару, а обов'язки позивача заключаються в поставці даного товару відповідачу.

Правовідносини сторін врегульовано усним договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 693 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", Донецька область, м. Маріуполь 27 242 грн. 30 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 424 грн. 06 коп. три відсотка річних, 5 915 грн. 03 коп. втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов'язання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних та інфляційні нарахування.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобов'язань належним чином відповідач не довів.

Враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 1 424 грн. 06 коп. три відсотка річних та 5 915 грн. 03 коп. втрат від інфляції заявлені позивачем обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 27 242 грн. 30 коп. основного боргу, 1 424 грн. 06 коп. три відсотка річних, 5 915 грн. 03 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення строком на чотири місяці судом не задовольняється з огляду на наступне.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Господарський суд на підставі статті 121 ГПК має право за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи відстрочити, розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (далі - рішення), змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Надання відстрочення виконання рішення можливе за наявності обставин, що ускладнюють або роблять його неможливим. Відсутність грошових коштів для сплати кредиторських зобов'язань не є достатньо обґрунтованою підставою для надання відстрочення виконання рішення.

Будь-яких доказів в обґрунтування необхідності надання відстрочення виконання рішення, ускладнення його виконання або наявності обставин, які роблять неможливим його виконання відповідачем не надано.

Крім того, позивач заперечив проти відстрочення виконання судового рішення строком на 4 місяці.

За таких обставин, клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення судом не задовольняється.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідач не позбавлений права на звернення з заявою про розстрочку або відстрочку виконання рішення в порядку ст. 121 Господарського процесуального кодексу України з наданням належних та допустимих доказів в обґрунтування.

На підставі статті 85 ГПК України - 12.02.2015року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Дніпропетровськ до Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", м. Маріуполь, Донецька область задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" (87535 Донецька область, м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (49000 м. Дніпропетровськ, вул. Фурманова, 16-А, ) 27 242 (двадцять сім тисяч двісті сорок дві) грн. 30 коп. основного боргу, 1 424 (одна тисяча чотириста двадцять чотири) грн. 06 коп. три відсотка річних, 5 915 (п'ять тисяч дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 03 коп. втрат від інфляції, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 16.02.2015р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.