РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015Справа №910/25281/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

До Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

Про стягнення 3 250,80 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - позивач) подав на розгляд господарського суду міста Києва позов до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - відповідач) про стягнення 3 250,80 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору страхування наземного транспорту № АМ 075006 від 13.08.2013р. було виплачено страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 3 250,80 грн., внаслідок чого, до позивача в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 228 Господарського кодексу України перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки саме з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою суду від 18.11.2014р. порушено провадження у справі № 910/25281/14 та призначено розгляд на 15.12.2014 р.

14.11.2014р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

15.12.2014р. представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явились, про причини своєї відсутності суд не повідомили, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконали.

Суд відклав розгляд справи на 26.01.2015р., у зв'язку з відсутністю представників сторін.

16.12.2014р. до суду надійшла відповідь МТСБУ.

16.12.2014р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

23.01.2015р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

26.01.2015р. представники позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, згідно відзиву заперечував проти позовних вимог, посилаючись на не врахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого ТЗ, не надання доказів правомірності виплати страхового відшкодування, відносно обмежень визначених п.4 договору.

Суд відклав розгляд справи на 16.02.2015р., з метою витребування додаткових доказів по справі.

13.02.2015 р. позивач подав через канцелярію суду письмові пояснення, з урахуванням відзиву на позов.

16.02.2015р. представник позивача у судове засідання не з'явився.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача частково, з урахуванням франшизи у розмірі 510,00 грн.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.08.2013 р. між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (далі - позивач) та ТОВ Язуполь В.С. як страхувальником, було укладено договір страхування № АМ 075006, згідно умов якого об'єктом страхування є транспортний засіб марки «Мітсубісі Лансер», державний номерний знак АА 8847 ВС.

16.11.2013р. в м. Києві по вул. Лаврухіна сталася ДТП за участю транспортного засобу «Мітсубісі Лансер», державний номерний знак АА 8847 ВС, під керуванням Березіної Н.М., та транспортного засобу «Богдан 09202», державний номерний знак АА 0361 КЕ, під керуванням Ольшанського Г.М.

Згідно полісу № АС/5629729 цивільно-адміністративна відповідальність водія автомобіля «Богдан 09202», державний номерний знак АА 0361 КЕ, була застрахована ВАТ «НАСК «Оранта».

Відповідно до постанови Деснянського районного суду міста Києва № 754/89/14-п від 29.01.2014р., встановлено вину гр. Ольшанського Г.М. у здійсненні правопорушення, передбаченому ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до страхового акту, розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Мітсубісі Лансер», державний номерний знак АА 8847 ВС, внаслідок ДТП склав 3250,80 грн., які були сплачені позивачем згідно платіжного доручення № 17988 від 21.11.2013р.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача 3250,80 грн. боргу та судові витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу України встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України „Про страхування" страховик має право вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно статті 228 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до поданого через канцелярію суду відзиву на позов, відповідач проти його задоволення заперечував, посилаючись на не врахування коефіцієнту фізичного зносу та те, що договором добровільного страхування (п.4) передбачено обмеження, що стосується допуску до керування застрахованим автомобілем лише водіїв із мінімум 3-річним стажем та віком в межах 26-55 років, а позивачем не надано докази того, що водій, який був за кермом застрахованого автомобіля, в момент ДТП, відповідав вказаним вимогам договору.

Такі твердження відповідача спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем долучено до матеріалів справи докази того, що водій пошкодженого ТЗ - Березіна Н.М., на момент ДТП мала стаж водія - 7 років.

Щодо не врахування коефіцієнту фізичного зносу, то до матеріалів справи долучено докази, які підтверджують факт його врахування (нарад-заказ НЗ 357 від 19.11.2013р. та страховий акт), за якими коефіцієнт фізичного зносу становить 744,30 грн.

При цьому, судом встановлено, що позивачем при підготовці позову не було враховано франшизу у розмірі 510,00 грн. визначену полісом № АС/5629729.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про те, що позивач на підставі ст.ст. 22, 1191, Цивільного кодексу України, ст. 228 Господарського кодексу України набув право регресу до відповідача щодо відшкодування останнім понесених позивачем витрат у вигляді суми виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог частково з урахування франшизи у розмірі 510,00 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, адреса: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська 7-Д) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Артема 40) 2740 (дві тисячі сімсот сорок) грн. 80 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1534 (одну тисячу п'ятсот тридцять чотири) грн. 68 коп. - судового збору.

3. В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

(Повний текст рішення складено: 19.02.2015р.)

Суддя Мельник В.І.