ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 р. Справа № 914/4235/14

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Іскра», м. Львів

До відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1

Про стягнення 84 296,94 грн.

В судове засідання з'явились:

від позивача: Лозицький С.О. - представник

від відповідача: не з'явився

Суддя Березяк Н.Є.

Секретар судового засідання Кравець О.І.

Суть спору: Подано позов Публічним акціонерним товариством «Іскра» до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 84 296,94 грн.

Ухвалою суду від 02.12.2014 р. було порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 15.12.2014 р.

Причини відкладення розгляду справи було викладено в попередніх ухвалах господарського суду Львівської області.

В судовому засіданні 15.12.2014 року судом було оглянуто оригінали документів, які в належно завірених копіях долучені до матеріалів справи.

На адресу суду 16.02.2015 року позивачем подано додаткове пояснення до позовної заяви (вх. 6357/15).

Представник позивача в судовому засіданні 16.02.2015 року позов підтримав, просив задоволити позовні вимоги з мотивів наведених в позовній заяві, матеріалах справи та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання 16.02.2015 року не з'явився, хоча належним чино був повідомлений про дату час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні 16.02.2015 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

01.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Іскра» (надалі Орендодавець) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (надалі Орендар) укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1501148/1201. Орендоване майно було передане Орендарю 01.010.2014 року Орендодавцем згідно акту приймання-передавання нерухомо державного майна, загальною площею 545,6 мІ, яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2.

Відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Договору, орендар зобов'язується сплачувати орендну плату не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітний, у безготівковій формі розрахунку на поточний рахунок орендаря, починаючи з підписання Акту приймання-передачі нежитлового приміщення до дати припинення договору та становить 10 475,52 грн. в т.ч. ПДВ 1745,92 грн.

Згідно Акту приймання передачі від 01.01.2014 року Орендарем передано орендоване майно Орендодавцю.

Станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем згідно Договору оренди нежитлового приміщення № 1501148/1201 становить 73 328,64 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні втрати, які складають 5 174,89 грн. та три проценти річних, які складають 655,24 грн. Крім цього, відповідно до п. 6.2.2 договору позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка складає 5 138,17 грн.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Аналогічне положення містить ст. 193 Господарського кодексу України, де зазначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2014 року на виконання умов Договору оренди нежитлового приміщення № 1501148/1201 позивач передав відповідачу в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 545,6 мІ, яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2, що підтверджується актом приймання - передавання № 1, який підписаний та скріплений мокрими печатками сторін.

Згідно умов договору передбачено, що Орендар зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. п. 3.2, 3.3 Договору, орендар зобов'язується сплачувати орендну плату не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітний, у безготівковій формі розрахунку на поточний рахунок орендаря, починаючи з підписання Акту приймання-передачі нежитлового приміщення до дати припинення договору та становить 10 475,52 грн. в т.ч. ПДВ 1745,92 грн.

Однак, як вбачається із позовних вимог та матеріалів справи, свої договірні зобов'язання відповідач не виконав, заборгувавши позивачу 72 328,64 грн. орендної плати, яка підлягає до стягнення з відповідача в повному обсязі.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов'язання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

За несвоєчасне виконання договірних зобов'язань позивачем за період 21.02.2014 р. по 21.11.2014 р. нараховані інфляційні втрати в розмірі 5 174,89 грн. та 3 % річник в розмірі 655,24 грн. Згідно проведеного судом перерахунку, за спірний період розмір трьох відсотків річних складає 655,24 грн., а інфляційні втрати складають 4 048,37 грн., які підлягають до стягнення з відповідача.

Положенням ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1-3 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно із ч. 1 ст. 220 Господарського кодексу України боржник, який прострочив виконання господарського зобов'язання, відповідає перед кредитором (кредиторами) за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що випадково виникла після прострочення.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.2.2 договору, за несвоєчасну сплату орендної плати та комунальних послуг Орендар сплачує Орендодавцю за кожен день прострочення виконання зобов'язання пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення за кожний день прострочення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нарахована пеня за період 21.02.2014 року по 24.11.2014 року в розмірі 5 138,17 грн., однак згідно проведеного судом перерахунку розмір штрафу складає та підлягає до стягнення в сумі 4 474,91 грн.

Не заслуговують на увагу суду доводи відповідача про часткові проплати ним суми боргу платіжними дорученнями № 572 від 06.06.2014 року про сплату 6 000,00 грн., № 1293 від 12.12.2014 року про сплату 10 000,00 грн. та № 1297 від 15.12.2014 року про сплату 5 000,00 грн., оскільки в даних платіжних дорученнях відсутні чіткі зазначення призначення платежу, а відтак у випадку, коли графік платіжного доручення «призначення платежу» відсутні посилання на період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів. Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку, тобто, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення.

За таких обставин, позивач правомірно зарахував дані кошти в рахунок погашення заборгованості за минулі роки, а також в рахунок погашення заборгованості за поточний період.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідач в судове засідання не з'явився, доказів своєчасної оплати боргу з пред'явленням платіжних доручень станом на день розгляду справи не подав, а відтак суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення частково.

Судові витрати слід віднести на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись 3,4,41,42,43,44;45,46,12,32,33,34,35,36,43,49,82,84,85 ГПКУкраїни, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Іскра» (79066, м. Львів, вул. Вулецька, 14, ) - 73 328,64 грн. - основного боргу, 4 474,94 грн. - пені, 4 048,37 грн. - інфляційних втрат, 655,24 грн. - трьох відсотків річних та 1 788,21,00 грн. - судового збору.

3. В рештій частині позовних вимог - відмовити.

4. Рішення суду може бути оскаржено протягом 10 днів до Львівського апеляційного господарського суду.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 16.02.2015 року.

Суддя Березяк Н.Є.