ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" лютого 2015 р.Справа № 916/4824/14

За позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз"

про стягнення та зобов'язання виконати певні дії 18000 гривень.

За зустрічними позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз"

до відповідача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

про стягнення 12 000 гривень.

Суддя Гуляк Г.І.

Представники:

Від позивача в режимі відео конференції - ОСОБА_3 - за дорученням;

Від відповідача: Кулігіна А.В. - за дорученням;

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" про стягнення боргу за надані послуги перевезення в розмірі 18000,00 гривень, та зобов'язання виконати певні дії, а саме підписати акт здачі-приймання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом від 03.10.2014р., який був направлений відповідачу 21.10.2014р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02 грудня 2014 року за вказаним позовом порушено провадження з призначенням справи до розгляду у відкритому судовому засіданні 11.12.2014р..

Відповідач скористувався своїм правом на підставі ст.60 ГПК України і подав зустрічну позовну заяву для спільного розгляду з первісним позов та ухвалою господарського суду Одеської області від 11 грудня 2014 р., вказана зустрічна позовна заява прийнята до розгляду з первісним позовом у відкритому судовому засіданні 15.01.2015р..

Оскільки суддя Гуляк Г.І. перебувала у відпустці 15.01.2015 року розгляд справи на зазначену дату не відбувся та ухвалою господарського суду Одеської області від 16 січня 2015 р., розгляд справи призначено на 29.01.2015р..

Представник позивача 17.01.2015 року звернувся до суду за вх.№881/15 року з клопотанням про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції.

Представник відповідача звернувся до суду 29.01.2015 року з клопотанням в порядку ст.69 ГПК України.

Вказані клопотання були задоволенні судом, продовжено строк розгляду справи до 16 лютого 2015 року та призначено судове засідання в режимі відео конференції.

Заявлене клопотання представником позивача, у судовому засіданні в режимі відео конференції, судом відхилено, оскільки позивача за зустрічним позовом, були прийняті всі відповідні міри по направленню зустрічної позовної заяви на адресу відповідача за зустрічним позовом, про що суду надані відповідні докази, а також пред'явлено до огляду в судовому засіданні поштове відправлення цих документів у вигляді листа, що повернувся з відміткою поштового відділення міста Києва № 212 за закінченням терміну зберігання.

У судовому засіданні 09 лютого 2015 року справу було розглянуто по суті за участю сторін у режимі відео конференції з позивачем та було оголошено вступну та резолютивну частину рішення по справі, в порядку ст.85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали справи, та заслухавши представників сторін, суд встановив:

21.02.2014р., між Товариством з обмеженою відповідальністю «Южметиз» (Замовник) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Перевізник) було укладено Договір перевезення №11 з усіма додатками до нього (Договір), згідно умов якого Перевізник зобов'язався виконати для Замовника перевезення вантажу автомобільним транспортом в міжнародному сполучені на наступних умовах: за маршрутом: місто Білорецьк (Росія) - Місто Одеса (Україна); вантаж: дріт та металеві канати, автомобіль РЕНО НОМЕР_2/НОМЕР_3 п/пр.

Згідно умов Договору - Заявки на транспортування вантажу автомобільним транспортом №2 сторони визначили що строк та форма оплати: шляхом безготівкового перерахування коштів по факту прибуття автомобіля в зону митної очистки і надання Перевізником копії рахунку-фактури на 100% передплату, якщо інше не передбачено в Заявках. Перевізник зобов'язується на протязі 15 банківських днів, надати наступний пакет документів: оригінал СМ К та /або ТТН; оригінал рахунку (інвойсу); акт здачі приймання послуг по перевезенню вантажу автомобільним транспортом.

Всі необхідні оригінали документів були направлені Позивачем Відповідачу 21.10.2014р., а Відповідачем отримані 27.10.2014р., про що свідчать матеріали справи. Також Позивачем було направлено на підпис Акт здачі - приймання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом, який з боку Відповідача не підписаний в зв'язку з непогодженням останнього з наданням неякісних послуг з боку Позивача і наявністю грубого порушення суттєвих умов, а саме термінів перевезення. Термін прострочення виконання зобов'язання склав 15 діб.

З цього приводу з боку Відповідача на адресу Позивача 17.10.2014р., було направлено лист - вимогу за №7418Ю про нарахування та сплату штрафних санкцій нарахованих за Договором в розмірі 12000,00 грн., із розрахунку 15 календарних днів х 800,00 грн., = 12000,00 грн. Від Відповідача надійшла відповідь про відмову від сплати штрафних санкцій 17.10.20104р., б/н, без пояснення обґрунтованих причин відмови від сплати штрафних санкцій передбачених Договором

Натомість 21.10.2014р., Позивач направляє на адресу Відповідача претензію про стягнення боргу в сумі 18000,00 грн., вартість послуги перевезення.

Свої зобов'язання згідно умов Договору - Заявки на транспортування вантажу автомобільним транспортом №2 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було виконано в повному обсязі, про що свідчить відмітка в міжнародній товарно-транспортній накладній cepiї А№340165 про одержання вантажу.

Однак Товариство з обмеженою відповідальністю "Южметиз" оплату в обумовлені строки не здійснило в зв'язку з існуванням факту прострочення виконання зобов'язань, що спричинило настання обставин, що підлягали подальшому врегулюванню, а саме нарахуванню штрафних санкцій передбачених п.5.7.Договору у вигляді штрафу в розмірі 800,00грн., за кожну прострочену добу.

Враховуючи невиконання Відповідачем взятого на себе обов'язку щодо оплати, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою до Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" про стягнення заборгованості у розмірі 18000,00 гривень, та зобов'язання підписати акт здачі-приймання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом від 03.10.2014р.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Южметиз", надав до суду зустрічний позов по справі, зі змісту якої, вбачається, що за Договором - Заявкою на транспортування вантажу автомобільним транспортом №2, машина мала стати під завантаження 11.09.2014р., фактично стала 12.09.2014р., із запізненням на одну добу, надалі дата розвантаження/доставки вантажу зазначена 16.09.2014р./17.09.2014р., фактично, вантаж було доставлено 03.10.2014р., що на 15 діб більше ніж обумовлено в Замовленні погодженому сторонами за Договором.

За умовами п.5.7.Договору, за несвоєчасну (проти встановленого в замовлені строку) подачу транспортного засобу під завантаження (розвантаження), а також доставку вантажу до місця призначення, Перевізник виплачує Замовнику штраф у розмірі 800,00 грн., за кожну прострочену добу.

Про настання умов вищезазначеного пункту, Позивачем за зустрічним позовом на адресу Відповідача за зустрічним позовом було направлено лист вимогу від 17.10.2014р., за №7418Ю про нарахування та сплату штрафних санкцій нарахованих за Договором в розмірі 12000,00 грн., із розрахунку 15 календарних днів х 800,00 грн., = 12000,00 грн. Від Відповідача надійшла відповідь про відмову від сплати штрафних санкцій 17.10.20104р., б/н, без пояснення обґрунтованих причин відмови від сплати штрафних санкцій передбачених Договором.

В зв'язку з порушенням суттєвих умов Договору та залишенням без вирішення з боку Відповідача за зустрічним позовом, питання про сплату нарахованих штрафних санкцій з боку Позивача за зустрічним позовом не підписано Акту здачі-приймання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом від 03.10.2014р., і не проведені розрахунки за надані послуги.

Позивачем за первісним позовом, зустрічний позов не визнано, але обґрунтованих заперечень суду не надано. З боку Позивача за первісним позовом існування порушення зобов'язань за Договором, а саме прострочення перевезення вантажу на 15 діб визнано в судовому засіданні та на підставі наданих ним і зібраних по справі матеріалів.

Позивачем за зустрічним позовом первісний позов було визнано частково в частині існування несплаченої суми за надання послуг в розмірі 18000,00 грн., а також він наполягає на існуванні непогашеної заборгованості у вигляді штрафу, нарахованого за умовами Договору в розмірі 12000,00грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 901 Цивільного Кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме: цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність надання Позивачем послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом, яке було здійснено за Договором перевезення №11 від 21.02.2014р., та Заявкою на транспортування вантажу автомобільним транспортом №2 до Договору, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною cepiї А№340165 про одержання вантажу, наявність невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Южметиз" взятого на себе обов'язку щодо оплати в розмірі 18000,00 гривень. Тому сума боргу є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Вимога щодо зобов'язання відповідача підписати акт здачі-приймання послуг перевезення вантажу автомобільним транспортом від 03.10.2014 року не підлягає задоволенню, оскільки в ході розгляду справи було встановлено про наявність заборгованості зі сторони відповідача в сумі 18 000 гривень, та не заперечувалося відповідачем щодо наявності заборгованості.

Представник відповідача звернув увагу суду на те, що 17.10.2014 року на адресу позивача була надіслана претензія, зі змісту якої відповідач зазначив, що строки виконання умов договору були порушені на 15 днів, але вантаж прийнято та вимагали сплатити штрафні санкції за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань.

В свою чергу позивач того ж дня надав відповідь, в якій не погоджується з відповідачем та зазначив, що ст.138 Статуту автомобільного транспорту УРСР, загальна суму названого штрафу не може перевищувати 60% провізної плати, а п.5.7 договору суперечить вказаній статті Статуту, тому не приймається позивачем та наполягав на сплаті фрахту в сумі 18 000 гривень.

Судом встановлено надання Позивачем послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом, з простроченням виконання зобов'язання на 15 діб, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною cepiя А№340165 про одержання вантажу, наявність порушення взятого на себе зобов'язання Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 по перевезенню вантажу в обумовлені строки, що спричинило настання обставин нарахування штрафу передбаченого за умовами п 5.7. дійсного, підписаного обома сторонами Договору в розмірі 12000,00 гривень. Тому заявлена за зустрічним позовом сума нарахованого штрафу є обґрунтованою та підлягає судом задоволенню.

Обидві сторони заявили вимоги по стягненню з протилежної сторони суми сплаченого судового збору, ці вимоги є обґрунтованими та підлягають судом задоволенню.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини справи та перевіривши правильність наданих сторонами розрахунків сум заявлених до стягнення, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, позовні вимоги за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Южметиз» підлягають задоволенню повністю.

Згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України слід стягнути з Відповідача на користь Позивача за первісним та зустрічним позовом .

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Первісний Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" (68058, Одеська область, м.Одеса, пр-т. Шевченка, 15/2, код 31768611) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1., ідентифікаційний код НОМЕР_1) суму основного боргу у розмірі 18000 (вісімнадцять тисяч) гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

3.Врешті позову відмовити.

4.Зустрічний Позов задовольнити повністю.

5.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1., ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" (68058, Одеська область, м.Одеса, пр-т. Шевченка, 15/2, код 31768611) суму нарахованого за умовами договору штрафу у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень, витрати по сплаті судового збору в сумі 1827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати у порядку ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 14 лютого 2015 р.

Суддя Г.І. Гуляк