ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 р. Справа № 914/4164/14

За позовом: Нетішинської міської ради, м. Нетішин,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор», м. Борислав,

про: зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: Брянчик Н. О. - довіреність № 34 від 05.12.14р.,

відповідача: Пелех О. Р. - довіреність б/н від 19.12.14р.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Нетішинської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор» про стягнення збитків та зобов'язання укласти договір оренди земельної ділянки.

Ухвалою від 26.11.2014 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 08.12.2014 р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

В судовому засіданні 12.01.2015 р. представник позивача подав заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 66 823,56 грн. збитків за період з 01.12.10р. по 31.07.14р. В решті позовні вимоги підтримав.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Суд розглянув заяву позивача про відмову від позовних вимог в частині стягнення з відповідача 66 823,56 грн. збитків за період з 01.12.10р. по 31.07.14р. та задоволив.

В судовому засіданні 12.01.2015 р. представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду справи для надання сторонам можливості подати додаткові докази.

В судовому засіданні 12.01.2015 р. оголошено перерву до 02.02.2015 р. Строк розгляду справи продовжено.

В судове засідання 02.02.2015р. представник позивача не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника, а також заяву про долучення до матеріалів справи копії довідки про присвоєння кадастрового номера від 13.11.2007р. № 044.

В судовому засіданні 02.02.2015р. представник відповідача надав письмовий відзив на позовну заяву, щодо позову заперечив у повному обсязі, заявив клопотання про застосування позовної давності, оскільки граничним строком для укладення спірного договору є 21.07.2008р. Крім того зазначив, що проект спірного договору не містить акту визначення меж земельної ділянки в натурі.

В судовому засіданні 02.02.2015р. розгляд справи відкладено на 09.02.2015 р.

В судове засідання 09.02.2015 р. представник позивача з'явився, просить суд визнати договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,1012 га, яка знаходиться у м. Нетішин Хмельницької області, вул. Промислова, 1/25 укладеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з приписами п. 3.12. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

В судовому засіданні 08.12.2014 р. суд перейшов до розгляду справи по суті, про що зазначено у протоколі судового засідання від 08.12.2014 р. (а.с.112-113)

Таким чином, оскільки письмової заяви про зміну предмету позову позивачем не подано до початку розгляду спарви по суті, усна заява позивача про зміну предмету позову не підлягає розгляду.

В судове засідання 09.02.2015 р. представник відповідача з'явився, щодо позовних вимог заперечив в повному обсязі з підстав наведених у відзиві на позов від 06.02.2015 р., просить суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вислухавши представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач - Нетішинська міська рада звернулась до господарського суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор» укласти договір оренди земельної ділянки площею 1,1012 га.

Відповідно до рішення тридцять другої (позачергової) сесії Нетішинської міської ради V скликання від 19 червня 2008 року №24 затверджений проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок на вул. Промислова у м. Нетішин та надано ТОВ "Вектор" із земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення в оренду, терміном на 1 (один) рік, для виробничих потреб земельну ділянку, площею 1,1642 га, у зв'язку з набуттям права власності на будівлю фруктосховища на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2006 року за № 4883 (п. 2.1.1 рішення). (а.с.26)

Згідно з пунктом 3 цього рішення Нетішинська міська рада зобов'язала ТОВ "Вектор" у місячний термін з дня прийняття цього рішення укласти договори оренди земельних ділянок.

Відповідно до пункту 1 рішення п'ятдесят сьомої (позачергової) сесії Нетішинської міської ради V скликання від 15 жовтня 2010 року №22 внесені зміни до підпункту 2.1.1 Рішення тридцять другої (позачергової) сесії Нетішинської міської ради V скликання від 19 червня 2008 року № 24 згідно з яким площа земельної ділянки із 1,1642 га складає зі змінами 1,1012 га. (а.с.27)

Нетішинською міською радою при направленні відповідачу проекту договору оренди було зазначено саме змінену площу земельної ділянки 1,1012 га. До проекту Договору оренди додано копії кадастрового та ситуаційного планів, які надано відділом Держземагенства у місті Нетішин із проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (згідно листа від 05.08.2014р. № 11-02-03/719) у яких зазначено первісний розмір земельної ділянки, а саме 1,1642. (а.с.35)

14 серпня 2014 року Нетішинською міською радою на адресу відповідача направлено претензію за номером 23/01-07-2914/2014 від 06 серпня 2014 року про стягнення збитків завданих використанням земельних ділянок без правовстановлюючих документів та зобов'язання укласти договори оренди земельних ділянок, разом із претензією направлено проекти договорів оренди земельних ділянок площею 1,5364 га та 1,1012 га у двох примірниках.

Нетішинська міська рада, як орган місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади м. Нетішин, звернулась до суду з вимогою зобов'язати відповідача укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,1012 га, яка знаходиться на вул. Промисловій, 1/25 у м. Нетішин Хмельницької області терміном на 1 рік на умовах запропонованих позивачем.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Позивач - Нетішинська міська рада звернулась до господарського суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вектор» укласти договір оренди земельної ділянки площею 1,1012 га.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 ЦК України, не зазначено такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобов'язання особи до укладення відповідних договорів). ( Постанова Верховного суду України від 10.10.2012 р. у справі №6-110цс12).

Обов'язок громадян та юридичних осіб щодо переоформлення ними певних прав на земельні ділянки встановлювався лише п. 6 розділу Х ЗК України, який визнаний неконституційним згідно з рішенням Конституційного Суду України №5-рп/2005 від 22.09.05. У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив про те, що ст. 92 ЗК України не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 01.01.02 до його переоформлення.

Тобто, чинне земельне законодавство не встановлює обов'язку певних осіб здійснити переоформлення або оформлення своїх прав на земельні ділянки. Натомість, ЗК України в ч. 3 ст. 125 забороняє приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації.

Разом з тим, обставини щодо наявності або відсутності у відповідача певних прав на спірну земельну ділянку, а також правомірність користування ним цією ділянкою не визначені предметом спору в даній справі. Предметом даного спору є саме зобов'язання відповідача укласти договір оренди земельної ділянки, яка ним фактично використовується. З огляду на таке підставою для задоволення позову може бути лише встановлення обставин щодо наявності передбачених законом підстав для зобов'язання відповідача вчинити певні дії щодо укладення такого договору.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду врегульований ст. 124 ЗК України та ст. 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на момент звернення з позовом у справі).

Відповідно до вказаних норм особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки, має звернутися з відповідним клопотанням до повноважного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону.

Тобто право ініціювати одержання земельної ділянки у постійне користування або в оренду надано особі, зацікавленій в її одержанні; а розглянути це питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі -це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Загальне поняття договору визначене у ст. 626 Цивільного кодексу України як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто вказана норма надає кожній особі право самостійно вирішувати, вступати чи не вступати в договірні відносини на відповідних умовах, які не суперечать вимогам закону.

При цьому як ЗК України, так і Закон України "Про оренду землі" не передбачають обов'язку певної особи отримати земельну ділянку в постійне користування або укласти договір оренди земельної ділянки, оскільки це є лише його правом. З огляду на таке зобов'язання відповідача укласти договір, обов'язковість укладення ним якого не встановлена законом, є порушенням вимог ст. 19 Конституції України. (Постанова Вищого господарського суду України від 26.03.2008 р. у справі №5/573пд).

Під час розгляду справи судом, позивач не довів наявність законодавчої норми, яка зобов'язує відповідача укласти спірний договір.

Тобто позивач у даній справі обрав спосіб захисту, який не відповідає правовідносинам, що склались між ним та відповідачем з огляду на надані кожному з них за законом права та обов'язки. Проте позивач не позбавлений права захистити свої права передбаченими ст. 152 ЗК України способами в разі їх порушення у зв'язку з відмовою відповідача від укладення відповідного договору оренди.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/344 від 11.04.2005 р. «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» слід мати на увазі, що Верховний суд України у постанові від 13.07.2004 р. у справі N 10/732 викладено правову позицію, згідно з якою "суд, дійшовши висновку, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити у позові, а не припиняти провадження у справі за її непідвідомчістю суду".

Таким чином, вимоги позивача про зобов'язання відповідача укласти з позивачем договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,1012 га, яка знаходиться на вул. Промисловій, 1/25 у м. Нетішин Хмельницької області терміном на 1 рік на умовах запропонованих позивачем, є необґрунтованими та суперечать чинному законодавству, та не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статі 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 80, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1.В частині стягнення збитків на суму 66 823,56 грн. провадження у справі №914/4164/14 - припинити.

2.В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

3.Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 14.02.2015 р.

Суддя Синчук М.М.