ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 916/3953/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Борденюк Є.М. (головуючий),
Вовк І.В. (доповідач), Харченко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі його Ізмаїльської філії на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року у справі № 916/3953/14 за позовом державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі його Ізмаїльської філії до державного підприємства "Ізмаїльський морський торговельний порт" про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 68 347,50 грн. за фактично спожиті телекомунікаційні послуги за червень - липень 2013 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.11.2014 року (суддя Зайцев Ю.О.) в позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року (судді Колоколов С.І., Разюк Г.П., Шевченко В.В.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач вважає, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати та позов задовольнити.

Відзив на касаційну скаргу від відповідача до суду не надходив.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Закону України "Про морські порти України", розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту", наказу Міністерства інфраструктури від 19.03.2013 року № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Наказ) було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

Пунктом 3 Наказу встановлено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу, у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів.

Пунктом 7 Наказу визначено, що після проведення державної реєстрації Адміністрації морських портів України головам Комісій передати, а голові Адміністрації морських портів України прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими Міністерством розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

На виконання Наказу ДП "Адміністрація морських портів України" в особі в.о. начальника Васькова Ю.Ю., передала Ізмаїльській філії ДП "Адміністрація морських портів України" майно, в тому числі і Автоматичну телефонну станцію Квант-Пир за ін. № 28/2213, що підтверджується актом приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань від 23.06.2013 року.

17.09.2013 року на адресу Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" від ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" надійшов лист від 10.10.2013 року № 18-03/151, в якому відповідач надіслав список телефонних номерів на відключення та список номерів які перейшли Ізмаїльській філії ДП "Адміністрація морських портів України".

15.10.2013 року ДП "Ізмаїльський морський торговельний порт" у листі № 18.03/171 до начальника Ізмаїльської філії ДП "Адміністрація морських портів України" відмовляється від послуг АТС з 01.01.2014 року та просить здійснити розрахунки вартості оренди кросу та кабельних комунікацій, у зв'язку з неможливістю повноцінної роботи порту без інших видів дротового зв'язку не зав'язаного на АТС, що проходить через крос АТС та кабель комунікації.

09.12.2013 року Ізмаїльською філією ДП "Адміністрація морських портів України" було здійснено розрахунок собівартості обслуговування одного телефонного номеру АТС-4, який складає 140,20 грн. з урахуванням ПДВ-20%, враховуючи загальну кількість абонентів - 325 та витрати на рік.

17.12.2013 року Ізмаїльською філією ДП "Адміністрація морських портів України" було направлено на адресу відповідача лист № 11-05/173-941 разом з компенсаційними рахунками, актами приймання-передачі виконаних робіт та податкові накладні. Зазначеним листом Ізмаїльська філія ДП "Адміністрація морських портів України" просила відповідача впродовж 15 банківських днів компенсувати понесені витрати з обслуговування 325 телефонних номерів за період з 13.06.2013 року - по 30.11.2013 року у розмірі 250 607,50 грн.

06.03.2014 року у відповідь на зазначений лист відповідач повідомив, що керуючись ч. 9 ст. 222 ГК України відмовляє у задоволенні вимог, які викладені у листі № 11-05/173-941 та повертає без підпису та оплати акти приймання-передачі виконаних робіт та виставлені на підставі цих актів рахунки.

Предметом даного судового розгляду є вимоги про стягнення заборгованості за фактично спожиті телекомунікаційні послуги за червень-липень 2013 року.

Висновок суду першої інстанції, з яким погодився й апеляційний господарський суд, про відмову в позові про стягнення заборгованості мотивовано безпідставністю та недоведеністю таких вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Судами обох інстанцій встановлено, що з актів приймання-передачі виконаних робіт від 16.12.2013 року № 1/03, № 2/03, та виставлених рахунків від 16.12.2013 року № 1/03, № 2/03 вбачається, що оплата здійснюється згідно з договором від 12.12.2013 року (рахунок № 1/03). Водночас в актах приймання-передачі виконаних робіт № 1/03, № 2/03 зазначено, що дані акти були складені виконавцем на підставі договору від 16.12.2013 року.

Разом з тим, зазначених договорів, на підставі яких складені акти приймання-передачі виконаних робіт та виставлені рахунки, сторонами подано не було, як і будь-яких інших доказів на підтвердження надання позивачем відповідних послуг з обслуговування АТС-4 відповідачу, їх обсягу та ціни.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, суди попередніх інстанцій на підставі досліджених обставин справи та застосованих норм матеріального права дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав за заявленими вимогами для стягнення з відповідача заборгованості в сумі 68 347,50 грн. за недоведеністю, та обгрунтовано відмовили в позові.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові рішення є законними й обґрунтованими, і тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі його Ізмаїльської філії залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 23.12.2014 року - без змін.

Головуючий суддя Є.Борденюк

Судді І.Вовк

В.Харченко