УХВАЛА

про повернення позовної заяви

06.02.2015Справа №910/2154/15-г

Суддя Яковенко А.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група"

про стягнення 2 131 504,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" звернулося до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Ізяславської міської ради із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 2 131 504,38 грн.

Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку, що позовна заява №37 від 26.01.2015 (вх. №2154/15 від 03.02.2015) і додані до неї документи підлягають поверненню позивачеві без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно п. 2.20. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу 6 Господарського процесуального кодексу України" чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/1260/2012 від 17.09.2012 "Про оформлення платіжних документів на перерахування судового збору" передбачено, що чинним законодавством не встановлено якихось спеціальних вимог щодо оформлення платіжних документів, за якими перераховуються суми судового збору. Отже, таке перерахування здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Пунктом 1.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 (надалі - Інструкція), визначено поняття платіжного доручення та встановлено, що це розрахунковий документ, що містить письмове доручення платника обслуговуючому банку про списання зі свого рахунку зазначеної суми коштів та її перерахування на рахунок отримувача.

Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією.

Відповідно до п. 3.1 Інструкції "Про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.2004 за №22 платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до вказаної Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до вказаної Інструкції.

Згідно додатку 2, 8 зазначеної Інструкції для заповнення реквізиту №40 платіжного доручення (М.П.) ставиться відбиток печатки платника, зразок якої заявлений банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для - реквізиту №41 (підписи платника) ставляться підписи (підпис) відповідальних осіб платника, які повноважені розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких заявлені банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для - реквізиту №51 (дата виконання) зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Однак, до позовної заяви №37 від 26.01.2015 (вх. №2154/15 від 03.02.2015) позивачем додано платіжне доручення №675 від 23.01.2015 на суму 42630,09 грн. в якості доказу сплати судового збору, яке не оформлене належним чином, а саме на зазначеному платіжному дорученні відсутні підписи відповідальних осіб та відбиток печатки платника (позивача).

Таким чином, належних доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку заявником не подано.

Аналогічна правова позиція наведена в ухвалі Вищого господарського суду України від 14.03.2012 у справі №5010/2296/2011-12/51-3/118.

Абзацем 3 п. 2.22. зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого господарського суду України встановлено, що за відсутності у відповідному платіжному документі належних платіжних реквізитів або неправильного їх зазначення заява (скарга) так само повертається господарським судом без розгляду.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заявником додані до позовної заяви передбачені п. 3 ст. 57 ГПК України документи, тому дана позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

У відповідності до ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

У поданій позовній заяві заяви №37 від 26.01.2015 (вх. №2154/15 від 03.02.2015) об'єднано кілька вимог, а саме вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за договорами фінансового та оперативного лізингу, а саме :

- Договір фінансового лізингу №03/09 ФЛ від 15.05.2009 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобілів Мерседес Актрос 4140К, в кількості 3 (три) штуки, 2007 року випуску, д/з АА 5756 НВ, АА 5761 НВ та АА 5769 НВ.

- Договір фінансового лізингу №038/10 ФЛЮОАВ від 01.09.2010 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Вантажний самоскид Мерседес Бенц Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 4880 ЕН.

- Договір фінансового лізингу №039/10 ФЛЮОАВ від 01.09.2010 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Вантажний самоскид Мерседес Бенц Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 8020 ЕН.

- Договір фінансового лізингу №040/10 ФЛЮОАВ від 01.09.2010 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Вантажний самоскид Мерседес Бенц Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 8023 ЕН.

- Договір оперативного лізингу №013/11 ОЛЮОАВ від 01.04.2011 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 5756 НВ.

- Договір оперативного лізингу №014/11 ОЛЮОАВ від 01.04.2011 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 5761 НВ.

- Договір оперативного лізингу №015/11 ОЛЮОАВ від 01.04.2011 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 5769 НВ.

- Договір оперативного лізингу з правом викупу №029/11 ОЛЮОАВ від 18.07.2011 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 5765 НВ.

- Договір оперативного лізингу з правом викупу №030/11 ОЛЮОАВ від 18.07.2011 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 5768 НВ.

- Договір оперативного лізингу №011/12 ОЛЮОАВ від 17.09.2012 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 4880 ЕН.

- Договір оперативного лізингу №012/12 ОЛЮОАВ від 17.09.2012 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 8020 ЕН.

- Договір оперативного лізингу №013/12 ОЛЮОАВ від 17.09.2012 про передачу Відповідачу у платне користування Предмета лізингу - автомобіля Мерседес Актрос 4140 К, 2007 року випуску, д/з АА 8023 ЕН.

Позивач у позовній заяві зазначає, що об'єднав вимоги до відповідача за різними договорами, оскільки, на його думку вони пов'язані між собою підставами виникнення та доказами, що підтверджують ці вимоги.

Хоча, суд з вказаними твердженнями позивача погодитись не може та вважає таке твердження хибним, оскільки виходячи з того, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості та штрафних санкцій випливають із різних договорів фінансового, оперативного лізингу та підстав їх виникнення.

Також, як вбачається з матеріалів справи, Акти звірки взаємних розрахунків складені та підписані сторонами за різні періоди та відповідно за кожним договором окремо.

Суду зрозуміло, що об'єднання позовів дає можливість позивачу досягти процесуальної та фінансової економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також унеможливити винесення різних рішень за однакових обставин, однак у даному конкретному випадку розгляд даного позову, у якому об'єднані вимоги за дванадцяти договорами, значно ускладнить процес розгляду та вирішення спору.

Таким чином, для встановлення фактичних обставин справи, судом мають бути оцінені всі докази для дослідження наявності чи відсутності підстав окремо щодо стягнення заборгованості за договорами: фінансового лізингу №03/09 ФЛ від 15.05.2009; №038/10 ФЛЮОАВ від 01.09.2010; №039/10 ФЛЮОАВ від 01.09.2010; №040/10 ФЛЮОАВ від 01.09.2010 та оперативного лізингу №013/11 ОЛЮОАВ від 01.04.2011; №014/11 ОЛЮОАВ від 01.04.2011; №015/11 ОЛЮОАВ від 01.04.2011; №029/11 ОЛЮОАВ від 18.07.2011; №030/11 ОЛЮОАВ від 18.07.2011; №011/12 ОЛЮОАВ від 17.09.2012; №012/12 ОЛЮОАВ від 17.09.2012; №013/12 ОЛЮОАВ від 17.09.2012.

Відповідно до ч. 3 пункту 3.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК).

Згідно з положеннями роз'яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/225 від 29.09.2008р., суддя має право повернути позовну заяву без розгляду, якщо в одній позовній заяві об'єднано кілька вимог і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво ускладнить вирішення спору (пункт 5 частини першої статті 63 ГПК України). Навіть у випадку коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

З огляду на те, що за поданою позивачем позовною заявою фактично підлягають вирішенню дванадцять окремих спорів між тим же відповідачем, підлягають встановленню обставини щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за договорами фінансового та оперативного лізингу. При цьому, необхідним є з'ясування чи відповідають дійсності та підтверджуються відповідними доказами всі вимоги, з'ясування обставин щодо належного/неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, судом має бути надана правова оцінка підстав для стягнення заборгованості за кожним окремим договором, правова оцінка виконання чи невиконання відповідачем зобов'язань за договорами.

Таким чином, з врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем порушено правила об'єднання позовних вимог, що суперечить правилам ст. 58 ГПК України, внаслідок чого, зазначений позов підлягає поверненню без розгляду.

Окрім того, жодних перешкод у зверненні позивача до суду із окремими позовами про стягнення заборгованості за надані послуги з охорони не існує.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Виходячи з аналізу вимог ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обов'язок позивача, прокурора направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів не залежить від того чи є у наявності у відповідача дані документи.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п. 2,4 ч. 3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

З доданих до позовної заяви (вх. №2154/15 від 03.02.2015) документів вбачається, що в якості доказу направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами позивачем надано оригінал фіскального чеку №6836 від 02.02.2015 та опис вкладення у цінний лист від 02.02.2015.

З наведеного опису вкладення у цінний лист вбачається, що позивачем направлено на адресу відповідача "Позовна заява з додатками на 206 арк.".

Втім, вичерпного переліку документів, які були направлені відповідачу заявником не зазначено, що позбавляє суд можливості перевірити факт дотримання заявником вимог ст. 56 ГПК України та достовірно встановити факт направлення відповідачу саме доданих до позовної заяви документів, а не іншої кореспонденції.

Зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Вказану правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України №05-5-45/2793 від 26.09.2012; №5017/606/2012 від 29.05.2012 та №910/3651/13 від 28.05.2013.

В п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у разі коли до позовної заяви додано докази надсилання відповідачеві копії лише самої заяви, але відсутні докази надсилання йому копій доданих до неї документів, така заява підлягає поверненню на загальних підставах згідно з пунктом 6 частини першої статті 63 ГПК.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем на адресу відповідача не направлено позовну заяву з доданими до неї документами, внаслідок чого позовна заява підлягає поверненню позивачу без розгляду з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Крім того, згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011 №18 подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізит "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Додані до позовної заяви докази не засвідчені належним чином, оскільки на останніх відсутні відмітки відповідно до вказаних вище вимог, а саме: дати засвідчення вищезгаданих копій.

Судом прийнята до уваги Постанова Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зокрема, абзацу 1 п. 3.5, де зазначено, що недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимоги ст.ст 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Суд звертає увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до Господарського суду міста Києва з позовом, відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України.

Керуючись п.п. 3, 4, 5, 6 ч. 1 ст. 63, ч. 3 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути позивачеві без розгляду.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя А.В.Яковенко