РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/27148/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд»

до Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю

про стягнення 47 194,20 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Пінчук - Ніколайчук Ю.В. - по дов.;

Від відповідача Мариношенко К.А. - по дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про стягнення 3% річних у розмірі 10 477,23 грн. та інфляційних втрат у сумі 36 746,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 05.06.2013р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2014р. по справі №910/9546/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» задоволено повністю та стягнуто з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість за лізинговими платежами в сумі 275 125,46 грн., неустойку в розмірі 9 311,16 грн., 3% річних в сумі 1 862,23 грн., а також 55,16 грн. інфляційних втрат.

05.12.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» укладено договір уступки права вимоги (заміни сторони в зобов'язанні), за умовами якого Позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язань, які виникли на підставі договору фінансового лізингу №8058/04/2007 від 25.04.2007р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» та Відповідачем.

Відтак, враховуючи той факт, що Відповідачем рішення суду у справі №910/9546/13 було виконано 18.08.2014р., Позивач на підставі вказаних обставини та норм ст.514, 625 Цивільного кодексу України звернувся до суду з розглядуваним позовом та просив стягнути на його користь інфляційні втрати на 3% річних у вказаних вище розмірах за період з 14.05.2013р. по 18.08.2014р.

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що позовна заява підписана особою Пінчук-Ніколайчук Ю.В., однак, документи які належним чином підтверджували б посадове керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» на видачу, зокрема, довіреностей, матеріали справи не містять.

Між тим, Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю зазначила, що рішення суду по справі №910/9546/13 набрало законної сили 15.04.2014р., а відтак за твердженнями вказаного учасника судового процесу правомірним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 16.04.2014р.

27.01.2015р. до автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» від Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю надійшло клопотання б/н від 26.01.2015р. про зупинення провадження у справі до прийняття остаточного рішення Київським апеляційним господарським судом по справі №910/19273/14.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання, Відповідач зазначає, що Київським апеляційним господарським судом розглядається справа №910/19273/14 за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю про визнання договору уступки прав вимоги №222/11-2013 від 05.12.2013р. недійсним.

Пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. передбачено, що відповідно до частини першої статті 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч.3 і 4 ст.35 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Однак, господарським судом не встановлено обставин, за наявності яких суд зупиняє провадження.

При цьому, враховуючи положення ст.204 Цивільного кодексу України, яка встановлює презумпцію правочину, господарський суд не вбачає підстав для зупинення провадження у розглядуваній справі та задоволення заявленого Відповідачем клопотання.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2007р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» (Лізингодавець) та Фірмою «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю (Лізингоодержувач) було укладено договір фінансового лізингу № 805/04/2007.

Відповідно до п. 1.1 вказаного вище договору Лізингодавець зобов'язався придбати в свою власність техніку в відповідності з встановленою Лізингоодержувачем специфікацією Продавця.

Згідно того ж пункту Договору предметом лізингу є Екскаватор-навантажувач 3 СХ SM (одна одиниця), № шасі буде встановлено в Акті приймання-передачі майна, рік випуску 2007 рік.

Відповідно до п.2.3 вказаного вище правочину вартість майна, що передається лізингодавцем лізингоодержувачу складає суму еквівалентну 254 028,00 «у.о», в тому числі ПДВ в розмірі 20% - 42 338,00 «у.о», виражена в гривнях України.

В зв'язку з тим, що Відповідач в обумовлений договором фінансового лізингу №805/04/2007 від 25.04.2007р. та додатком №1 строк належним чином не виконав свої зобов'язання щодо сплати лізингових платежів (період оплати лізингових платежі з 67 по 71), тобто за період з листопада 2012 року о квітень 2013 року в сумі 275 125,46 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Відповідача про стягнення заборгованості за лізинговими платежами, неустойки, 3% річних та інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.06.2013р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.04.2014р. по справі №910/9546/13 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» задоволено повністю та стягнуто з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю заборгованість за лізинговими платежами в сумі 275 125,46 грн., неустойку в розмірі 9 311,16 грн., 3% річних в сумі 1 862,23 грн., а також 55,16 грн. інфляційних втрат.

Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції у справі №910/9546/13 встановлено наявність у Відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» лізингових платежів у період з листопада 2012 року по квітень 2013 року у розмірі 275 125,46 грн. на підставі договору фінансового лізингу № 805/04/2007 від 25.04.2007р.

Наразі, спір у розглядуваній справі виник у зв'язку із несвоєчасним виконанням Відповідачем грошового зобов'язання по сплаті лізингових платежів.

Як слідує з матеріалів справи, Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних витрат у розмірі 36 746,97 грн. та 3% річних у розмірі 10 447,23 грн. за прострочення сплати лізингових платежів в сумі 275 125,46 грн., нарахованих за період з 14.05.2013р. по 18.08.2014р.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на корить другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 частини 2 вказаної статті визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Наявність грошового зобов'язання Відповідача, що виникло за договором фінансового лізингу № 805/04/2007 від 25.04.2007р. по сплаті лізингових платежів до квітня 2013 року в сумі 275 125,46 грн. підтверджується рішенням господарського суду м. Києва від 05.06.2013 р.

Частиною 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України (п.2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Таким чином, обставини, встановлені в рішенні господарського суду міста Києва від 05.06.2014р. по справі №910/9546/13, мають преюдиційне значення і не потребують повторного доказування.

Статтею 598 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 Цивільного кодексу України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України оскільки, право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Правомірність стягнення 3% річних та інфляційних втрат після стягнення основного боргу за окремим судовим рішенням підтверджується п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/249 від 15.03.2011р. з посиланням на постанову Верховного Суду України у справі №10/25 від 20.01.2011р.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Заперечення Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю, з приводу того, що правомірним є нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму заборгованості 275 125,46 грн. починаючи з 16.04.2014р. (тобто з дати набранням рішення суду у справі №910/9546/13 законної сили), визнаються судом необґрунтованими в силу того, що наявність судового рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, яке виникло до набранням таким рішенням суду законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи розрахунок що був застосований судом при винесенні рішення у справі №910/9546/13, був здійснений станом на 13.05.2013р.

Між тим, 25.06.2014р. господарським судом було винесено ухвалу по справі №910/9546/13, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» про заміну стягувача, як сторони виконавчого провадження на її правонаступника було задоволено та вирішено здійснити заміну сторони у виконавчому провадженні (з виконання наказу господарського суду м. Києва від 12.05.2014р.) стягувача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд».

05.12.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» укладено договір уступки права вимоги (заміни сторони в зобов'язанні) №222/11-2013, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» передало, а Позивач прийняв на себе право вимоги виконання зобов'язання, яке виникло на підставі договору фінансового лізингу №805/04/2007 від 25.04.2007р.

Пунктом 1.2 договору №222/11-2013 від 05.12.2013р. передбачено, що по даному правочину Позивач набуває всіх прав та зобов'язань, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» по відношенню до боржника (Фірма «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю), а саме, право вимоги від боржника належного виконання зобов'язань по договору лізингу, в тому числі: сплати лізингових платежів, пені, штрафу, викупної вартості, інших платежів, що належать до сплати на підставі умов договору лізингу та законодавства України.

У п.2.2 зазначеного вище правочину передбачено, що кредитор письмово повідомляє боржника про уступку права вимоги.

Як слідує з матеріалів справи, 09.12.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ласка Лізинг» повідомило боржника про уступку права вимоги за договором фінансового лізингу № 805/04/2007 від 25.04.2007р. новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд».

Відповідно до наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення за №082 вказане повідомлення Відповідачем було отримано 13.01.2014р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

В силу ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 Цивільного кодексу України).

З аналізу наведених норм слідує, що, за загальним правилом, відступлення права вимоги здійснюється без згоди боржника, оскільки не погіршує становище останнього та не зачіпає його інтересів. Тобто заміна кредитора у зобов'язанні не впливає на характер, обсяг та порядок виконання боржником своїх обов'язків, а особа кредитора, на користь якої повинно бути здійснене таке виконання, не має істотного значення для боржника, адже внаслідок відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора у конкретному зобов'язанні, а не заміна сторони в договорі.

Матеріалами справи підтверджується, що спірне грошове зобов'язання Відповідача у розмірі 286 354,01 грн. (з листопада 2012 року по квітень 2013 року) було зараховано на рахунок Позивача лише 18.08.2014р.

Частинами 1, 3 ст.202 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202-205 Господарського кодексу України, ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України по справі №910/25277/13 від 13.08.2014р.

Як встановлено судом, заборгованість у розмірі 286 354,01 грн., яку було стягнуто за рішенням суду у справі № 910/9546/13 є грошовим зобов'язанням за договором та на яку в силу ст.625 Цивільного кодексу України можуть бути нараховані 3% річних та інфляційні втрати, після винесення рішення суду.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат в сумі 36 746,97 грн. та 3% річних в розмірі 10 447,23 грн., розрахованих за період з 14.05.2013р. по 18.08.2014р.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд дійшов висновку, що останні є арифметично вірним, а тому вимога Позивача про стягнення інфляційних втрат в розмірі 36 746,97 грн. та 3% річних у розмірі 10 477,23 грн. підлягає задоволенню.

Заперечення Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що позовна заява підписана особою Пінчук-Ніколайчук Ю.В., однак, документи які належним чином підтверджували б посадове керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» на видачу, зокрема, довіреностей, матеріали справи не містять, судом вважаються необґрунтованими в силу такого.

Згідно із ч.2 ст.80 Цивільного кодексу України юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Статтею 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Відповідно до ст.28 Господарського процесуального кодексу України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом та установчими документами, через свого представника.

Керівники підприємств та організацій, інші особи, повноваження яких визначені законодавством або установчими документами, подають господарському суду документи, що посвідчують їх посадове становище. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджується довіреністю від імені підприємства, організації. Довіреність видається за підписом керівника або іншої уповноваженої ним особи та посвідчується печаткою підприємства, організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За приписами Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вносяться відомості щодо керівника юридичної особи

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» є Кицишин Д.П. (без обмежень).

Відтак, за висновками суду позовну заяву від імені Позивача підписано повноважною особою, а тому, твердження Відповідача є хибними.

У відповідності до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає віднесенню на Відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Фірми «Т.М.М.»- Товариства з обмеженою відповідальністю (03146, м.Київ, вул.Чаадаєва, 2-Б; ідентифікаційний код 14073675) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега Торг Лтд» (01042, м.Київ, вул. Академіка Філатова, 22/8, офіс 402, ідентифікаційний код 38952030) 3% річних у розмірі 10 477 (десять тисяч чотириста сімдесят сім) грн. 23 коп. та інфляційні втрати у сумі 36 746 (тридцять шість тисяч сімсот сорок шість) грн.97 коп., а також судовий збір у розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.

Наказ видати відповідно до ст.. 116 ГПК україни.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 10.02.2015р.

Суддя І.І.Борисенко