ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 р. cправа № 914/4476/14

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод пакувального обладнання «Термо-Пак», м. Київ

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Галичина», м. Радехів

про стягнення: 185 499,89 грн.

суддя Юркевич М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Савічев В.Л. - представник

від відповідача: не з'явився

На розгляд до господарського суду Львівської області поступила позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Завод пакувального обладнання «Термо-Пак» до приватного акціонерного товариства «Галичина» про стягнення 138 000,00 грн. основного боргу, 25 806,00 грн. індексу інфляції, 30 606,03 грн. пені та 4 653,75 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 22.12.2014 р. порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду на 27.01.2015р.

В судовому засіданні 27.01.2015р. представник позивача роз'яснив суть позовних вимог та надав суду витребувані документи.

Крім того, позивачем, на розгляд суду, було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в частині нарахування пені. Зокрема, позивач просить суд зменшити розмір нарахованої за позовними вимогами пені на 13 565,89 грн.

Відтак, з урахуванням вказаної заяви позивач просить суд стягнути з відповідача 138 000,00 грн. основного боргу, 25 806,00 грн. індексу інфляції, 17 040,14 грн. пені та 4 653,75 грн. 3% річних.

Господарський суд, розглянувши подану позивачем заяву, в порядку ст. 22 ГПК України, дійшов до висновку її задоволити та розглядати позов з урахуванням зменшених позовних вимог.

Представник відповідача явку свого уповноваженого представника в жодне судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомляв, вимоги ухвал суду не виконував. Однак, в останнє судове засідання через канцелярію суду відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності до вимоги позивача про стягнення з відповідача пені.

Представник позивача проти даної заяви заперечив, вважає її безпідставною та просив суд задоволити позовні вимоги повністю з урахуванням зменшених позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом з'ясовано:

10.08.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Завод пакувального обладнання «Термо-Пак» (позивачем) та приватним акціонерним товариством «Галичина» (відповідачем) було укладено договір №179/13, відповідно до п.1.1. якого позивач зобов'язався виконати роботи по виготовленню обладнання для відповідача, а останній взяв на себе зобов'язання оплатити виконані роботи відповідно до умов договору.

В п. 2.1. сторони домовилися, що загальна сума договору складає 153 000,00 грн.

На виконання умов укладеного договору позивач виконав передбачені в останньому роботи та відвантажив відповідачу обладнання, про що свідчить підписана сторонами видаткова накладна від 07.10.2013р. №1434 на суму 155 000,00 грн. (а.с.43)

Згідно п.4.1 договору, оплата за отриманий товар здійснюється протягом 20 календарних днів з моменту підписання сторонами акту-прийому-передачі і фактичного отримання обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем здійснено лише часткову оплату за товар в розмірі 15 000,00 грн., про що свідчить банківська виписка від 24.11.2014р. (а.с.45). Неоплаченим залишився товар на загальну суму 138 000,00 грн.

03.06.2014р. позивач надіслав відповідачу претензію, в якій вимагав від останнього оплатити заборгованість. Натомість, відповідач листом від 11.06.2014р. гарантував позивачу оплату поставленого товару у строк до 30.09.2014р. (а.с. 46-47).

В подальшому сторони підписали акт звірки взаєморозрахунків від 18.11.2014р., в якому погодили борг відповідача перед позивачем на суму 138 000,00 грн. (а.с. 48).

Незважаючи на визнання відповідачем свого боргу, останній так і не розрахувався з позивачем, що і стало підставою звернення останнього до господарського суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Галичина» 138 000,00 грн. основного боргу з урахуванням 25 806,00 грн. інфляційних втрат, 17 040,14 грн. пені та 4 653,75 грн. 3% річних в судовому порядку.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними, такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтею 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

В силу приписів статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами у справі виникли договірні відносини на підставі договору №179-13 від 10.08.2013р.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу приписів ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджено факт виконання позивачем роботи передбаченої у договорі, про що свідчить долучена до матеріалів справи видаткова накладна від 07.10.2013р. №1434.

Відповідач підписав накладну без зауважень та застережень, чим підтвердив отримання від позивача виготовленого останнім обладнання.

Згідно п.4.1 договору, оплата за отриманий товар здійснюється протягом 20 календарних днів з моменту підписання сторонами акту-прийому-передачі і фактичного отримання обладнання.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач лише частково здійснив оплату за товар в сумі 15 000,00 грн. Відтак, неоплаченим залишився товар загальною вартістю 138 000,00 грн.

Більше того, відповідачем було визнано свою заборгованість в акті звірки взаєморозрахунків від 18.11.2014р.

З огляду на вищенаведене, вимога позивача про стягнення з відповідача 138 000,00 грн. основного боргу є підставною, а тому підлягає до задоволення повністю.

В силу приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.3. договору, у разі порушення замовником строків щодо сплати робіт виконаних виконавцем, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

У відповідності до вищенаведених норм позивач здійснив нарахування відповідачу 25 806,00 грн. інфляційних втрат, 17 040,14 грн. пені та 4 653,75 грн. 3% річних за порушення виконання зобов'язання.

Господарський суд, перевіривши правильність вказаних розрахунків, дійшов висновку, що є підставними та такими, які підлягають до задоволення вимоги про стягнення з відповідача 25 806,00 грн. інфляційних втрат та 4 653,75 грн. 3% річних.

В той же час, суд, розглянувши вимогу позивача про стягнення 17 040,14 грн. пені, вважає її без підставною та такою, що не підлягає до задоволення. При цьому, суд виходить з наступних мотивів:

В силу приписів ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З матеріалів справи вбачається, що останнім днем коли мало бути здійснено оплату за обладнання є 27.10.2013р., отже шестимісячний термін нарахування пені розпочинається з 28.10.2013р. по 28.04.2014р.

Однак, позивачем, всупереч вищенаведеним приписам ГПК України здійснено нарахування відповідачу пені з 15.06.2014р. по 15.12.2014р., тобто поза межами того періоду за який позивач мав право її нараховувати.

Відтак, за даних обставин, вимога позивача про стягнення пені є безпідставною та не підлягає до задоволення.

Крім того, в ході розгляду справи відповідачем було подано на розгляд суду заяву про застосування строку позовної давності щодо вимоги позивача про стягнення пені в сумі 17 040,14 грн.

Господарський суд, розглянувши дану заяву дійшов висновку відмовити в її задоволенні з огляду на наступне:

Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Вищий Господарський суд України у своїй Постанові пленуму від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» в п.2.2. звернув увагу судів на те, що за змістом ч.1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необгрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем причин пропущення.

З огляду на вищенаведене, а також враховуючи, те що судом встановлено безпідставною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 17 040,14 грн. - господарський суд дійшов висновку відмовити в задоволенні заяви про застосування строку позовної давності, оскільки в цій частині позовних вимог право позивача не порушене.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем представлено достатньо об'єктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідачем не подано доказів погашення заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення частково.

Витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 43 ,33,34,44,49,75,82,82-1,84,85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Термо-Пак» задоволити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Галичина» (80200, Львівська область, м. Радехів, вул. Б. Хмельницького, 120, , р/р 1029) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Завод пакувального обладнання «Термо-Пак» (09107, м. Біла Церква, вул. Ярослава Мудрого, 66/13, , р/р 4) 138 000,00 грн. основного боргу, 25 806,00 грн. інфляційних втрат, 4 653,75 грн. 3% річних та 3 981,33 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні вимоги про стягнення з приватного акціонерного товариства «Галичина» 17 040,14 грн. пені - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст.116 та 117 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 10.02.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.02.2015р.

Суддя Юркевич М. В.