ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 р. Справа № 918/1924/14

Суддя Гудзенко Я.О., розглянувши позов Приватного підприємства "РІВНЕ-ФЛЕКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДН Класик" про стягнення 22 616, 08 грн.

За участю:

Від позивача: Кожемякіна В. І. (дов. №17 від 02.02.15 р.)

Від відповідача: Андрієнко І.В. (дов. № 2 від 18.12.2014 р.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "РІВНЕ-ФЛЕКС" (далі - Позивач) звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДН Класик" (далі - Відповідач) про стягнення 22 616, 08 грн. з яких: 19 780, 68 грн. інфляційних втрат та 2 835, 40 грн. три відсотки річних.

Ухвалою суду від 23 грудня 2014 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/1924/14 розгляд якої призначено в судовому засідання на 14 січня 2015 року.

13 січня 2015 року від Відповідача надійшли додаткові письмові докази у справі, клопотання про фіксування судового процесу та заява про відкладення судового засідання.

14 січня 2015 року від Позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів у справі.

Ухвалою суду від 14 січня 2015 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 21 січня 2015 року.

20 січня 2015 року від Відповідача у справі надійшов відзив з якого вбачається, що Відповідач проти заявлених вимог заперечує, у задоволенні позову просить відмовити з підстав, викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 21 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 3 лютого 2015 року.

3 лютого 2015 року в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав в їх задоволенні, відповідач проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві, також відповідачем заявлені клопотання про фіксування судового процесу та про відстрочення виконання рішення суду.

Ухвалою суду від 3 лютого 2015 року розгляд справи відкладено в судовому засіданні на 10 лютого 2015 року.

9 лютого 2015 року від Відповідача надійшла письмова заява про відстрочку виконання рішення суду до 09.02.2016 р.

10 лютого 2015 року від Відповідача надійшли додаткові письмові пояснення до заяви про відстрочку виконання рішення суду.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.02.2015 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення Позивача, Відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд Рівненської області, -

ВСТАНОВИВ:

В рамках існуючих між сторонами правовідносин з 27 листопада 2013 року по 3 січня 2014 року Позивач (постачальник) здійснив поставку продукції Відповідачу (покупець) на загальну суму 139 821, 58 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № 188 від 27.11.2013 року на суму 21 391,50 грн., № 192 від 05.12.2013 року на суму 25 951,66 грн., № 202 від 23.12.2013 року на суму 42 518,36 грн., № 203 від 23.12.2013 року на суму 45 345,12 грн., № 6 від 03.01.2014 року на суму 4 614,94 грн. (а. с. 17-21).

З метою отримання оплати за товар Позивач виставив Відповідачу рахунки № 170 від 27.11.2013 року на суму 21 391,50 грн., № 174 від 05.12.2013 року на суму 25 951,66 грн., № 185 від 23.12.2013 року на суму 42518,36 грн., № 186 від 23.12.2013 року на суму 45 345,12 грн., № 6 від 03.01.2014 року на суму 4 614,94 грн., а всього на загальну суму 139 821, 58 грн.

Однак, вказані рахунки в добровільному порядку та в повному обсязі Відповідачем не були оплачені. Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Рівненської області від 5 серпня 2014 року у справі № 918/889/14, яким позов ПП "РІВНЕ-ФЛЕКС" задоволено частково, стягнуто з ТОВ «ДН Класик» на користь підприємства 130 464,64 грн. основного боргу.

З рішення суду вбачається, що в процесі розгляду справи Позивачем було зменшено заявлені вимоги до 139 821, 58 грн. (зворот а.с. 22)

Крім того, як також було встановлено рішенням суду від 5 серпня 2014 року, у зв'язку із частковою сплатою Відповідачем суми боргу, сума заборгованості Відповідача перед Позивачем за наданими суду первинними документами склала 133 484,70 грн. та у зв'язку із поверненням поставленого за видатковою накладною № 202 від 23.12.2013 року товару на суму 3 020, 06 грн. заборгованість Відповідача становила 130 464, 64 грн.

Зазначену суму було стягнуто вищезазначеним рішенням.

За змістом ч. 1, 3 ст. 35 ГПК обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З пояснень Відповідача вбачається, що ним було добровільно погашено наявну заборгованість 11 листопада 2014 року в рамках виконавчого провадження. Позивач підтвердив цей факт.

Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 5.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 (далі - Постанова № 14) кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з Відповідача трьох відсотків річних в сумі 2 835, 40 грн., а саме:

- за видатковою накладною №188 від в період 27.11.2013 року по 11.11.2014 року в розмірі 433, 08 грн.;

- за видатковою накладною №192 від в період 05.12.2013 року по 11.11.2014 року в розмірі 729, 49 грн.;

- за видатковою накладною №202 від в період 28.07.2014 року по 11.11.2014 року в розмірі 346, 56 грн.;

- за видатковою накладною №203 від в період 23.12.2013 року по 11.11.2014 року в розмірі 1 207, 55 грн.;

- за видатковою накладною №6 від в період 03.01.2014 року по 11.11.2014 року в розмірі 118, 72 грн.

Судом встановлено, що при нарахуванні трьох відсотків річних Позивачем в розрахунку допущено помилку, а саме невірно зазначено періоди нарахування.

Відповідно до п. 1.7 Постанови №14 якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Згідно з п. 1.9. Постанови №14 день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Таким чином, нарахування трьох відсотків річних повинно починатися з наступного дня за днем прийняття товару, а оскільки, днем сплати боргу є 11 листопада 2014 року і вказана обставина не заперечується сторонами, останнім днем нарахування повинно бути 10 листопада 2014 року.

Судом було перераховано вказані періоди, і відповідно до проведених розрахунків:

- за видатковою накладною №188 від в період 28.11.2013 року по 10.11.2014 року розмір трьох відсотків річних становить 430, 60 грн.;

- за видатковою накладною №192 від в період 06.12.2013 року по 10.11.2014 року розмір трьох відсотків річних становить 725, 22 грн.;

- за видатковою накладною №202 від в період 28.07.2014 року по 10.11.2014 року розмір трьох відсотків річних становить 344, 12 грн.;

- за видатковою накладною №203 від в період 24.12.2013 року по 10.11.2014 року розмір трьох відсотків річних становить 1 200, 09 грн.;

- за видатковою накладною №6 від в період 04.01.2014 року по 10.11.2014 року розмір трьох відсотків річних становить 117, 97 грн.

Таким чином, загальний розмір трьох відсотків річних становить 2 818 грн., у стягненні 17, 40 грн. 3% річних слід відмовити.

Разом з тим, Позивачем також було нараховано 19 780, 68 грн. інфляційних втрат, з яких:

- 2 945, 73 грн. за видатковою накладною №188 в період з 01.12.2013 р. по 31.10.2014 р.;

- 13 536, 51 грн. за видатковими накладними №192, №203 в період з 01.01.2014 р. по 31.10.2014 р.;

- 2 453, 85 грн. за видатковою накладною №202 в період з 01.08.2014 р. по 31.10.2014 р.;

- 5 479, 53 грн. за видатковою накладною №6 в період з з 01.02.2014 р. по 31.10.2014 р.

Судом було перераховано заявлені вимоги про стягнення інфляційних втрат та визнано розрахунок вірним, у зв'язку з чим вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

За змістом ч. ч. 1, 2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом ч 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно поданого Відповідачем клопотання про відстрочку виконання виконання рішення суду слід зазначити наступне.

За змістом п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 7.1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

В поданому клопотанні Відповідач посилається на важкий фінансовий стан, заборгованість за іншими правовідносинами, неможливість своєчасно виплачувати працівникам товариства заробітної плати, а також на економічну кризу, розвиток інфляції, підвищення цін на сировину, опалення та електроносії. До поданого клопотання Відповідачем долучено бухгалтерську довідку, яка підтверджує заборгованість Відповідача перед банківськими установами та кредиторську заборгованість. Крім того, долучено довідку банку про залишок коштів на рахунку.

За таких умов, зважаючи на докази, подані Відповідачем, які підтверджують його скрутний фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, інфляційнй процеси у державі, підвищення цін на сировину, опалення та електроносії, відсутність коштів на банківському рахунку відповідача, враховуючи сплату відповідачем 10.11.2014 року основної суми боргу за договором і задоволення судом у даному провадженні вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що заява відповідача про відстрочення виконання рішення є такою, що підлягає частковому задоволенню, а саме виконання рішення слід відстрочити на чотири місяці.

Враховуючи викладене вище, заслухавши пояснення сторін та враховуючи надані докази суд вважає вимоги Позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат обгрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, у відповідності до перерахунку проведеного судом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 1 825, 59 грн., покладаються на Відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДН Класик" (35600, м. Дубно, вул. Семидубська, 89, код 36714492) на користь Приватного підприємства "РІВНЕ - ФЛЕКС» (33016, м. Рівне, вул. Р. Шухевича, 26, кв. 72, код 35504804) 2 818 (дві тисячі вісімсот вісімнадцять) грн. три відсотки річних, 19 780 (дев'ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 68 коп. інфляційних втрат, а також 1 825 (одна тисяча вісімсот двадцять п'ять) грн. 59 коп. судового збору.

3. Відстрочити виконання рішення до 10 червня 2015 року.

4. В іншій частині позовних вимог в позові відмовити.

5. Видати наказ.

Повний текст рішення підписано 16.02.2015 року.

Суддя Гудзенко Я.О.