ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 904/2958/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська І.П.,
суддіФролова Г.М., Яценко О.В.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс"
на постановуДніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року
у справі№ 904/2958/14
господарського судуДніпропетровської області
за позовомДніпропетровського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс"
прозміну договору оренди земельної ділянки від 28.11.2006 року загальною площею 0, 6230 га

В засіданні взяли участь представники:

- прокуратури:Кузнецова Ю.В. посвідчення № 023135 від 26.11.20133 року,
- позивача:не з'явився,
- відповідача:Галицький В.В. дов. № 240114-08 від 24.01.2014 року

ВСТАНОВИВ:

Дніпропетровський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс" (далі за текстом - ТОВ "ГРАН-Техсервіс") про зміну договору оренди земельної ділянки від 28.11.2006 року загальною площею 0, 6230 га.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року у справі № 904/2958/14 позовні вимоги задоволено: внесено зміни до п. 2.3. договору оренди землі від 28.11.2006 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ТОВ "ГРАН-Техсервіс", посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Літаш І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 9392, державна реєстрація якого відбулась за № 29 від 16.01.2007 року та викладено його у наступній редакції: "п.2.3 Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 25.04.14 р. становить 4 290 307 грн. 64 коп."; внесено зміни до п. 4.1. договору оренди землі від 28.11.2006 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ТОВ "ГРАН-Техсервіс", посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Літаш І.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 9392, державна реєстрація якого відбулась за № 29 від 16.01.2007 року та викладено його в наступній редакції: "п. 4.1. Річна оренда плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 128 709 грн. 23 коп., не є сталою та може змінюватися у разі зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі орендної плати, що встановлюється цим кодексом". Договір вважається зміненим з дня набрання чинності даним рішенням.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ТОВ "ГРАН-Техсервіс" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року у справі № 904/2958/14 апеляційну скаргу ТОВ "ГРАН-Техсервіс" залишено без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими актами, ТОВ "ГРАН-Техсервіс" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.07.2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року у справі № 904/2958/14 та прийняти нове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, аргументуючи порушення норм права, зокрема, ст. ст. 256, 257, 261, 267, 268, 661, 667 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 22, 29 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 05.02.2015 року колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого - Ходаківської І.П., суддів - Фролової Г.М., Яценко О.В. (доповідач) касаційна скарга ТОВ "ГРАН-Техсервіс" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 19.02.2015 року.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Місцевим та апеляційним господарськими судами досліджено, що 28.11.2006 року Дніпропетровська міська рада (орендодавець) та ТОВ "ГРАН-Техсервіс" (орендар) укладено договір оренди земельної ділянки від 28.11.2006 року, згідно п. п. 1.1., 2.1., 3.1., 5.1. якого позивач надав в строкове платне користування відповідачу земельну ділянку, площею 0, 6230 га, що знаходиться за адресою: вул. Берегова, 210-А (Амур-Нижньодніпровський район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером :01:286:0029 для фактичного розміщення будівлі стоянки строком на 15 років.

Згідно п. 1.3. вказаного вище Договору підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 27.09.2006 року № 78/4.

Положеннями п. 1.2. Договору сторони погодили, що цільове використання земельної ділянки за цим договором (УКЦВЗ) 1.14.2 (автомобільний транспорт).

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладення договору становить 1 663 508 грн. 66 коп.

Відповідно до п. п. 4.1., 4.4., 4.5. Договору річна орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється у грошовій формі в розмірі земельного податку, збільшеного на коефіцієнт 1.3 і вноситься орендарем, незалежно від результатів діяльності орендаря, у розмірі однієї дванадцятої річної суми за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок орендаря і на майбутній період вноситься на термін не більше одного календарного року. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, що визначаються у встановленому порядку.

Положенням п. 4.7. Договору сторони погодили, що розмір орендної плати переглядається щорічно, або у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни у цільовому використанні земельної ділянки; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно п. 12.1. Договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін.

Судами встановлено, що вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Літаш І.П., зареєстрований в реєстрі за № 9392 від 28.11.2006 року та зареєстрованого в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 29 від 16.01.2007 року.

01.01.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, відповідно до ст. 288 якого підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Місцевим та апеляційним господарськими судами досліджено, що у зв'язку з прийняттям Податкового кодексу України, яким внесені зміни щодо розміру орендної плати за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, що є підставою для внесення змін до договору оренди землі, та ухиленням від цього відповідача, прокурор звернувся з позовом до суду з відповідними вимогами.

За приписами ст.6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо зазначено про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно ст. ст. 759, 762 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості укладання та виконання договору найму (оренди), і договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

З 01.01.2011 року питання сплати податку на землю та оплати орендної плати за користування земельною ділянкою регулюється виключно Податковим кодексом України.

Положеннями ст. 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до положень пп. 288.5.2., п. 288.5. ст. 288 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки; не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що Дніпропетровською міською радою прийнято рішення "Про приведення рішень міської ради та деяких проектів рішень міської ради, які погоджено виконавчим комітетом міської ради, у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства" № 216/8 від 02.02.2011 року, п. 1 якого визначено, що до моменту прийняття міською радою рішення про визначення розміру річної орендної плати за земельні ділянки залежно від їх функціонального використання встановити розмір річної орендної плати за користування земельними ділянками у мінімальному розмірі орендної плати, визначеному Податковим кодексом України, незалежно від мети використання.

Судами досліджено, що в офіційному виданні Дніпропетровської міської ради (газета "Наше Місто" від 22.02.2011 року № 26 (3306) опубліковане офіційне повідомлення, відповідно до якого відповідачу необхідно у двотижневий строк, з моменту опублікування повідомлення звернутися до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради для приведення договору оренди до вимог чинного законодавства України в частині орендної плати, шляхом укладання додаткового договору.

Також, судами досліджено, що пропозиція міського голови щодо звернення орендарів до орендодавця з метою внесення змін до договорів оренди землі була повторно опублікована у вказаному в офіційному виданні 29.05.2014 року (газета "Наше місто" від 29.05.2014 року № 26 (3756)).

Як вбачається з матеріалів справи та досліджувалось судами, у зв'язку із зазначеними змінами Дніпропетровська міська рада повідомила орендарів про необхідність внесення відповідних змін до чинних договорів оренди землі шляхом укладення додаткових договорів відповідно до вимог чинного законодавства. Для укладання додаткового договору орендарям необхідно у двотижневий термін після публікації цього повідомлення звернутись до департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради.

Такі зміни до Договору внесено не було, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Положеннями ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

За приписами ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вичиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанції про те, що враховуючи внесенні зміни до законодавства стосовно визначення розміру орендної плати за користування землею, та рішення Дніпропетровської міської ради, яким встановлений розмір річної орендної плати в трикратному розмірі земельного податку, підлягають до задоволення позовні вимоги про внесення змін до п. 2.3. Договору оренди землі від 28.11.2006 року, укладеного між Дніпропетровською міською радою та ТОВ "ГРАН-Техсервіс" шляхом викладення його у наступній редакції: "п.2.3 Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 25.04.14р. становить 4 290 307 грн. 64 коп."; а також - позовні вимоги стосовно внесення змін до п. 4.1. Договору в наступній редакції: "п.4.1 Річна оренда плата за земельну ділянку встановлюється у грошовій формі (у гривнях) у розмірі 128 709 грн. 23 коп., не є сталою та може змінюватися у разі зміни нормативно грошової оцінки земельної ділянки та обчислюється відповідно до Податкового кодексу України у мінімальному розмірі орендної плати, що встановлюється цим кодексом".

Необґрунтованими є доводи скаржника стосовно застосування наслідків спливу строку позовної давності до спірних правовідносин, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 30 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору.

Оскільки договір оренди є чинним, зобов'язання за цим договором змінюються з моменту набрання законної сили рішенням суду про зміну договору, безпідставними є твердження відповідача щодо пропуску строку позовної давності позивачем.

Всі інші доводи скаржника не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та зводяться до переоцінки доказів, яким вже було надано оцінку судами попередніх інстанцій.

Отже, колегія суддів касаційної інстанції приходить до висновку, що під час розгляду справи місцевим та апеляційним господарськими судами фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, господарськими судами вірно застосовані норми права, а доводи скаржника не спростовують законності прийнятих у справі судових актів.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН-Техсервіс" на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року у справі № 904/2958/14 залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року у справі № 904/2958/14 залишити без змін.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська

СуддіГ.М. Фролова

О.В. Яценко