ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 917/2039/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 386 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 25.11.14 у справі

за позовом ТОВ "ПромГранд", с. Чумаки,

до ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод", м. Кременчук

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

Місцевим господарським судом розглянута, з урахуванням уточнень, позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ПромГранд" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" 34 778,86 грн. заборгованості, в т.ч. 31 423,20 грн. - заборгованість за отриманий товар за умовами Договору поставки № 0565-СН/1 від 02.12.2013 р., 2 766,80 грн. - пеня, 588,86 грн. - 3 % річних.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 25.11.2014 року (суддя Бунякіна Г.І.) позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПромГранд" 34 778,86 грн. заборгованості, в т.ч. 31 423,20 грн. - заборгованість відповідача за отриманий товар за умовами Договору поставки № 0565-СН/1 від 02.12.2013 року, 2 766,80 грн. - пеня, 588,86 грн. - 3 % річних.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПромГранд" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Кременчуцький сталеливарний завод" (покупець) був укладений договір поставки товару № 0565-СН/1 від 02.12.2013 року, за умовами якого постачальник зобов'язався поставити і передати у власність покупцю товар, а покупець - прийняти цей товар та своєчасно здійснити його оплату.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення визначаються специфікацією, що є додатком до договору (а.с.10).

Згідно п. 1.3 зазначеного договору загальна вартість товару становить 31 423,20 грн., в тому числі ПДВ.

На виконання вказаного договору позивач поставив відповідачу товар на суму 31 423,20 грн., що підтверджується видатковою накладною № 10 від 15.01.2014 року та довіреністю № від 13.01.2014 року на ім'я інженера Плахотіна А.В., виданою ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" на отримання матеріальних цінностей за договором № 0565-СН/1 від 02.12.2013 року (належним чином засвідчені копії долучені до матеріалів справи).

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 712 Цивільного Кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона-постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства (п. 1 та п. 5 ст. 692 Цивільного Кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання, здійснивши поставку товару на загальну суму 31 423,20 грн. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань не розрахувався за товар протягом 30-ти календарних днів з дати поставки (з 15.01.2014 р. по 14.02.2014 р.), внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 31 423,20 грн.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 9.5 договору № 0565-СН/1 від 02.12.2013 року у випадку порушення покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки, що діяла під час порушення грошового зобов'язання від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За приписами ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2 766,80 грн. пені за період з 15.02.2014 р. по 14.08.2014 р., колегія судді дійшла висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем правомірно нараховано 3% річних в сумі 588,86 грн.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладені обставини, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та стверджує відповідач в апеляційній скарзі - ним прийнято поставку позивача. Таким чином, відповідач прийняв товар, від договору не відмовився, проте товар не оплатив Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За загальним правилом обов'язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, котра з сторін посилається на юридичні факти, які обґрунтовують її вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач скористався своїм правом на відмову від договору, яке передбачено частиною 2 статті 666 Цивільного кодексу України.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 25.11.2014 року залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 16.02.2015 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Хачатрян В.С.