ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р.Справа № 923/1647/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів: Савицького Я.Ф., Гладишевої Т.Я.

при секретарі судового засідання Будному О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Давидович В.М., за довіреністю №2 від 18.08.2014р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське"

на рішення господарського суду Херсонської області від 27 листопада 2014 року

по справі №923/1647/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ветеко"

до Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське"

про стягнення 7422,06 грн.,-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ "Ветеко" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ПАТ "Чорнобаївське" про стягнення 7422,06 грн. з яких: 3950 грн. заборгованості за поставлений товар, 80,55 грн. 3% річних, 558,31 грн. втрат від інфляції та 2833,20 грн. заборгованості за надані послуги.

Рішенням господарського суду Херсонської області від 27 листопада 2014 року у справі №923/1647/14 (суддя Гридасов Ю.В.) позовні вимоги ТОВ "Ветеко" задоволено, з відповідача на користь позивача стягнуто 3950 грн. заборгованості за поставлений товар, 80,55 грн. 3% річних, 558,31 грн. втрат від інфляції, 2833,20 грн. заборгованості за надані послуги та 1827 грн. судового збору.

Приймаючи рішення господарський суд першої інстанції прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт наявності за відповідачем заборгованості. Окрім того, господарський суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення нарахованих позивачем втрат від інфляції та 3% річних.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач (ПАТ "Чорнобаївське") звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Ветеко" в повному обсязі, з посиланням при цьому на не повне з'ясування господарським судом першої інстанції обставин справи та неправильне застосування норм процесуального права, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник скаржника у судове засідання не з'явився, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне поштове повідомлення від 22.01.2015р.

Представник позивача (ТОВ "Ветеко") у судових засіданнях надав пояснення, відповідно до яких позивач просить залишити апеляційну скаргу ПАТ "Чорнобаївське" без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд визнав за можливе розглянути апеляційну скаргу ПАТ "Чорнобаївське" за відсутністю представника відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представника позивача, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що у 2013-2014 роках між ТОВ "Ветеко" (постачальник, виконавець, позивач) та ПАТ "Чорнобаївське" (покупець, замовник, відповідач) виникли правовідносини у сфері поставки та надання послуг.

На підставі домовленості між позивачем та відповідачем, ТОВ "Ветеко", отримавши від відповідача передплату у розмірі 3950 грн., було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 7900 грн., що підтверджується банківською випискою від 17.01.2014р., видатковою накладною № 397 від 24 січня 2014 р. на суму 7900,00 грн., підписаною та скріпленою печатками підприємств, рахунком № 228 від 15.01.14 р.

Таким чином, за відповідачем залишилась заборгованість за отриманий за видатковою накладною № 397 від 24 січня 2014 р. товар у розмірі 3950 грн.

Окрім того, за домовленістю сторін позивач здійснював надання відповідачу посередницьких послуг з отримання експертного висновку на загальну суму 47796,42 грн., що підтверджується рахунками-договорами на оплату за посередницькі послуги: № 597 від 01.02.1 Зр. на суму 2380,06 грн.; № 596 від 01.02.2013р. на суму 1 508,10 грн.; № 809 від 13.02.2013р. на суму 1 053,28 грн.; № 810 від 13.02.2013р. на суму 1 807,24 грн.; № 5683 від 23.09.2013р. на суму 272,14 грн.; № 5800 від 27.09.2013р. на суму 825,32 грн.; № 5895 від 01.10.2013р. на суму 402,65 грн.; № 5910 від 01.10.2013р. на суму 3 571,61 грн.; № 7945 від 23.12.2013р. на суму 6 265,92 грн.; № 8084 від 27.12.2013р. на суму 2 836,80 грн.; № 8046 від 26.12.2013р. на суму 11228,60 грн.; № 1005 від 21.02.2014р. на суму 15 644,70 грн.; актами надання послуг: №579 від 04.02.2013р. на суму 2380,06 грн.; №616 від 05.02.2013р. на суму 1 508,10 грн.; №804 від 14.02.2013р. на суму 1 053,28 грн.; №986 від 14.02.2013р. на суму 1 807,24 грн.; №5669 від 01.10.2013р. на суму 272,14 грн.; №5937 від 01.10.2013р. на суму 825,32 грн.; №5670 від 02.10.2013р. на суму 402,65 грн.; №6545 від 14.11.2013р. на суму 3 571,61 грн.; №137 від 08.01.2014р. на суму 6 265,92 грн.; №138 від 08.01.2014р. на суму 2 836,80 грн.; №222 від 10.01.2014р. на суму 11 228,60 грн.; № 1106 від 03.03.2014р. на суму 15 644,70 грн., підписаними представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідачем частково оплачено отримані з боку позивача послуги на загальну суму 44963,22 грн.

Таким чином, за відповідачем залишилась заборгованість за отримані з боку позивача послуги у розмірі 2833,20 грн.

14.10.2014р. позивач звернувся до відповідача з претензією щодо сплати вищезазначеної заборгованості.

Вказана претензія була залишена відповідачем без задоволення.

Вищенаведене стало підставою для звернення ТОВ "Ветеко" до господарського суду першої інстанції з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 202, 205 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вже було зазначено вище, на підставі домовленості між позивачем та відповідачем, ТОВ "Ветеко", отримавши від відповідача передплату у розмірі 3950 грн., було поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 7900 грн., що підтверджується банківською випискою від 17.01.2014р., видатковою накладною № 397 від 24 січня 2014 р. на суму 7900,00 грн., підписаною та скріпленою печатками підприємств, рахунком № 228 від 15.01.14 р.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника стосовно того, що спірна видаткова накладна не відповідає вимогам чинного законодавства та не засвідчує факт отримання відповідачем товару, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Статтею 1 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" встановлено перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиниця виміру господарської операції; посади осіб відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як вбачається зі змісту видаткової накладної № 397 від 24 січня 2014 р., вказана накладна з боку отримувача скріплена печаткою відповідача для документів, для видаткових та податкових накладних.

Факт того, що вказаний відтиск печатки здійснено відповідачем та того, що вказана печатка є печаткою відповідача сторонами не спростовувався.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, на підтвердження того, що вказана печатка відповідача була втрачена, або мався незаконний доступ до такої печатки, окрім того, не надано також жодних доказів на підтвердження звернення відповідачем до компетентних органів з приводу незаконного заволодіння печаткою відповідача третіми особами.

Відповідно до п.3.4.1 Інструкції „Про порядок видачі міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, підприємствам, установам, організаціям, господарським об'єднанням та громадянам дозволів на право відкриття та функціонування штемпельно-граверних майстерень, виготовлення печаток і штампів, а також порядок видачі дозволів на оформлення замовлень на виготовлення печаток і штампів" затвердженої наказом МВС України від 11 січня 1999р. №17 відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій. Порядок обліку, зберігання і використання інших видів печаток, штампів визначається відповідними відомчими інструкціями. Печатки і штампи повинні зберігатися в сейфах або металевих шафах.

Таким чином, відповідач, як суб'єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність користування його печаткою, а також особисто відповідає за її використання, в тому числі за засвідчення видаткових накладних.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що видаткова накладна № 397 від 24 січня 2014 р. складена відповідно до вимог чинного законодавства, є документом первинного бухгалтерського обліку та засвідчує факт здійснення господарської операції, а саме передання позивачем, та отримання відповідачем товару на загальну суму 7900 грн.

За ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Апеляційний господарський суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, на підтвердження відсутності або погашення заборгованості за отриманий товар за видатковою накладною № 397 від 24 січня 2014 р. у розмірі 3950 грн.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару, враховуючи факт часткової оплати відповідачем отриманого товару, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Ветеко" в частині стягнення з відповідача заборгованості за отриманий за видатковою накладною № 397 від 24 січня 2014 р. товар у розмірі 3950 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 80,55 грн. 3% річних та 558,31 грн. втрат від інфляції, нарахованих за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару за видатковою накладною № 397 від 24 січня 2014 р., апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши надані позивачем розрахунки втрат від інфляції та 3% річних, апеляційний господарський суд зауважує, що такі розрахунки здійснені позивачем з помилками та надає власні розрахунки річних та втрат від інфляції.

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
01.02.2014 - 31.10.201439501.187740.024690.02
Таким чином загальна сума інфляційного збільшення суми боргу складає 740,02 грн.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
395025.01.2014 - 03.11.20142833 %91.88
Таким чином загальна сума процентів річних складає 91,88 грн.

Однак, в даному випадку апеляційний господарський суд позбавлений можливості виходити поза межі позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Ветеко", в частині стягнення з відповідача 80,55 грн. 3% річних та 558,31 грн. втрат від інфляції, нарахованих за несвоєчасне виконання відповідачем зобов'язань щодо оплати отриманого товару за видатковою накладною № 397 від 24 січня 2014 р.

За ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як вже було зазначено вище, за домовленістю сторін позивач здійснював надання відповідачу посередницьких послуг з отримання експертного висновку на загальну суму 47796,42 грн., що підтверджується рахунками-договорами на оплату за посередницькі послуги: № 597 від 01.02.1 Зр. на суму 2380,06 грн.; № 596 від 01.02.2013р. на суму 1 508,10 грн.; № 809 від 13.02.2013р. на суму 1 053,28 грн.; № 810 від 13.02.2013р. на суму 1 807,24 грн.; № 5683 від 23.09.2013р. на суму 272,14 грн.; № 5800 від 27.09.2013р. на суму 825,32 грн.; № 5895 від 01.10.2013р. на суму 402,65 грн.; № 5910 від 01.10.2013р. на суму 3 571,61 грн.; № 7945 від 23.12.2013р. на суму 6 265,92 грн.; № 8084 від 27.12.2013р. на суму 2 836,80 грн.; № 8046 від 26.12.2013р. на суму 11228,60 грн.; № 1005 від 21.02.2014р. на суму 15 644,70 грн.; актами надання послуг: №579 від 04.02.2013р. на суму 2380,06 грн.; №616 від 05.02.2013р. на суму 1 508,10 грн.; №804 від 14.02.2013р. на суму 1 053,28 грн.; №986 від 14.02.2013р. на суму 1 807,24 грн.; №5669 від 01.10.2013р. на суму 272,14 грн.; №5937 від 01.10.2013р. на суму 825,32 грн.; №5670 від 02.10.2013р. на суму 402,65 грн.; №6545 від 14.11.2013р. на суму 3 571,61 грн.; №137 від 08.01.2014р. на суму 6 265,92 грн.; №138 від 08.01.2014р. на суму 2 836,80 грн.; №222 від 10.01.2014р. на суму 11 228,60 грн.; № 1106 від 03.03.2014р. на суму 15 644,70 грн., підписаними представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідачем частково оплачено отримані з боку позивача послуги на загальну суму 44963,22 грн.

Апеляційний господарський суд зауважує, що відповідачем не надано жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження факту відсутності заборгованості або погашення заборгованості за отримані послуги за вищенаведеними рахунками-договорами у розмірі 2833,20 грн.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги матеріали та обставини справи, з огляду на факт підписання та скріплення печаткою відповідача спірних актів виконаних робіт, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Ветеко" про стягнення з відповідача 2833,20 грн. заборгованості за надані послуги.

При цьому, апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи відповідача, стосовно порушення місцевим господарським судом ст.4-2, 4-3 ГПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4-2 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

За ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Фактичне порушення вказаних норм ГПК відповідач зв'язує з тим, що місцевим господарським судом було винесено рішення за відсутністю представника відповідача у судовому засіданні, що стало підставою для ненадання відповідачу захистити ти свої права та інтереси.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду позовної заяви ТОВ "Ветеко", про що свідчить відповідне поштове повідомлення (а.с. 52).

За ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом.

Таким чином, відповідач з власної ініціативи не скористався своїм правом, передбаченим ст. 22 ГПК України щодо участі у судовому засіданні, наданні доказів та пояснень.

З огляду на що, апеляційний господарський суд не вбачає в даному випадку порушень норм процесуального права з боку місцевого господарського суду.

Також апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи відповідача стосовно порушення позивачем порядку досудового врегулювання спору, оскільки досудове врегулювання спору є правом, а не обов'язком сторін.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ "Ветеко" в повному обсязі.

Таким чином, оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи не спростовують вищенаведені висновки суду першої інстанції, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржуване судове рішення прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає фактичним обставинам і матеріалам справи, а підстави, передбачені ст. 104 ГПК України, для його зміни чи скасування відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Херсонської області від 27 листопада 2014 року у справі №923/1647/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Чорнобаївське" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 23 лютого 2015 року.

Головуючий суддя Судді О.О. Журавльов Т.Я. Гладишева Я.Ф. Савицький