ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 Справа №917/103/15

м. Полтава

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39000

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Пирятин", вул. І.Франка, 9 Б, с. Повстин, Пирятинський район, Полтавська область, 37053

про стягнення 122 067,11 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 - приватний підприємець;

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 122 067,11 грн. за договором про надання послуг від 03.07.2014 року № 2, з яких: 101 000,00 грн. - основна заборгованість; 10 698,70 грн. - інфляційні збитки; 10 368,41 грн. - пеня.

У відповідності до ст. 55 ГПК України у позовах про стягнення грошей ціна позову визначається стягуваною сумою. Позивач не вірно визначив ціну позову (127467,11 грн.), оскільки включив до неї витрати на правову допомогу в розмірі 5400,00 грн. Виходячи з частини третьої ст. 55 ГПК України, оскільки позивачем неправильно визначено ціну позову, суд визначив її самостійно: 122 067,11 грн. (127467,11 грн. - 5400,00 грн.).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт з обмолоту пшениці, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості та підстави нарахування і стягнення інфляційних витрат, пені.

Відповідач письмового відзиву на позов та витребуваних ухвалою від 09.09.2014 року матеріалів не надав, в судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

З огляду на обізнаності відповідача у розгляді спору та зважаючи на те, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо і неявка відповідача не перешкоджає розгляду спору по суті, суд визнав за можливе відповідно до ст. 75 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив.

Між сторонами був укладений Договір № 2 від 03.07.2014 року про надання послуг (далі - Договір), за умовами якого замовник (відповідач) доручає, а виконавець (позивач) зобов'язується виконати роботи по збиранню ранніх зернових культур, а саме - якісно та належним чином провести обмолот пшениці та ячменю комбайном Джон Дір.

Сторонами узгоджено, що:

- замовник проводить розрахунок за виконані роботи у готівковій, або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на р/рахунок виконавця в розмірі 400 грн. за 1 га. в 30-денний термін з дати підписання сторонами даного договору акту прийняття виконання сільськогосподарських робіт згідно п. 2.1 договору (п. 3.1. Договору);

- після виконання робіт зазначених в п. 2.1 Договору сторони даного Договору складають акт прийняття виконаних с/г робіт який є невід'ємною частиною даного Договору (п. 3.2. Договору).

Згідно акту прийняття сільського робіт від 07.08.2014 року (копія в матеріалах справи, оригінал оглянутий в судовому засіданні) позивач виконав роботи, що передбачені умовами Договору, а саме провів обмолот пшениці на площі 402,5 га на земельних угіддях замовника з дотриманням всіх агротехнічних вимог та умов даного Договору.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунок на оплату від 07.08.2014 року на загальну суму 101000,00 грн. (копія в матеріалах справи, оригінал оглянутий в судовому засіданні).

Позивач посилається на те, що виконані ним роботи відповідач на протязі 30 днів з дати підписання сторонами акту прийняття сільськогосподарських робіт не оплатив, не були вони оплачені і станом на момент розгляд справи в суді.

Суд приймає до уваги, що предметом зазначеного Договору є виконання робіт, за які відповідач повинен здійснити оплату і саме оплата виконаних робіт формує зміст прав і обов'язків відповідача. Документом, який підтверджує прийняття виконаних робіт, тобто виконання позивачем своїх обов'язків, є акт прийняття виконаних робіт. Підписання акту приймання-передачі представником замовника є підтвердженням відсутності претензій до виконавця з його боку. Акт підписано представниками сторін договору та засвідчено печатками, будь-яких претензій щодо виконаних робіт замовник (відповідач) до виконавця (позивача) не заявляв.

Згідно п. 3.1 Договору оплата товару здійснюється в 30-денний термін з дати підписання акту прийняття виконаних робіт. Акт виконаних робіт датується 07.08.2014 року, отже виходячи з положень ст. 253 Цивільного кодексу України з 08.08.2014 року починається перебіг 30 - денного строку для оплати робіт, а закінчується договірний строк оплати у вихідний день (06.08.2014 року - субота), тому виходячи з ч. 5 ст. 254 ЦК України останнім днем платежу є 08.09.2014 року, а з 09.09.2014 року відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання.

За розрахунком позивача станом на момент розгляду справи в суді за відповідачем значиться основна заборгованість в сумі 101 000,00 грн.

Докази оплати зазначеної суми боргу сторонами не надані.

При розгляді спору по суті суд приймає до уваги наступне.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ст. 854 Цивільного кодексу України).

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання ухвали суду 27.01.2015 року позивач звертався до відповідача з пропозицією провести звірку взаємних розрахунків та надіслав відповідний акт, який отриманий відповідачем 03.02.2015 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням про вручення поштового відправлення. В свою чергу відповідач жодним чином на звернення позивача не відреагував - звірка проведена не була, акт зі сторони відповідача не підписано, будь-які заперечення чи контррозрахунок ні позивачу ні суду не направив.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором, а саме не сплатив у повному обсязі вартість виконаних робіт, тому позовні вимоги про стягнення 101 000,00 грн. основного боргу підлягають задоволенню повністю.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Позивачем заявлено до стягнення 10698,70 грн. інфляції в період з вересня 2014 року по грудень 2014 року. Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання вимоги про стягнення інфляційних витрат задовольняються судом в межах заявленої суми, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настаються правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2. Договору сторони передбачили, що в разі несвоєчасного розрахунку за виконані роботи зазначені в п. 2.1. даного договору замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення сплати, що не звільняє його від сплати основної суми боргу.

Позивачем заявлено до стягнення 10368,41 грн. пені за період з 07.09.2014 року по 25.01.2015 року.

Оскільки судом встановлено, що прострочка відповідача розпочалася з 09.09.2014 року, пеню слід нараховувати з 09.09.2014 року. Відповідачем не вірно визначено початок прострочки боржника, тому в частині вимог про стягнення 138,36 грн. пені в задоволенні позову відмовляється, а до стягнення підлягає 10230,05 грн. пені за період з 09.09.2014 року по 25.01.2015 року.

Перевірка правильності розрахунку інфляційних витрат, пені проводився за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. За ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов'язань з оплати вартості виконаних робіт.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором, відповідач факт прострочення сплати коштів за виконані роботи не спростував. З урахуванням наведених вище обставин позов задовольняється частково, з відповідача підлягає до стягнення 101 000,00 грн. основної заборгованості; 10698,70 грн. інфляційних збитків, 10230,05 грн. пені, що разом складає 121 928,75 грн.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 5400,00 грн. витрат на правову допомогу. З наданої квитанції №39/1 про оплату юридичних послуг від 25.01.2015 року вбачається, що оплата юридичних послуг була здійснена позивачем "фахівцю у галузі права" ОСОБА_4, який згідно пояснень позивача адвокатом не являється.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013 (див. абзац 4 підпункту 6.3 пункту 6 постанови пленуму ВГСУ від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для покладення на відповідача витрат на правову допомогу, понесених позивачем.

Витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 44, 49 (ч.5) 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма Пирятин", вул. І.Франка, 9 Б, с. Повстин, Пирятинський район, Полтавська область, 37053, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 39000, ідентифікаційний код НОМЕР_1 - 101 000 грн. 00 коп. основного боргу; 10698 грн. 70 коп. інфляційних збитків; 10230 грн. 05 коп. - пеня; 2438,57 грн. 00 коп. судового збору.

3. В частині вимог про стягнення 138,36 грн. пені у позові відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Суддя І.І. Пушко