ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 р. Справа № 914/3495/14

За позовом:Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м. Львів;
до відповідача: за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів; Львівської міської ради, м. Львів;
про:стягнення 547657,48 грн. неустойки
Головуючий суддя - Крупник Р.В. Судді - Долінська О.З., Пазичев В.М. Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:
від позивача: Крикус В.В. - гол. спеціаліст юрид. відділу (довіреність №2302-вих-55 від 06.01.15р.);
від відповідача: від третьої особи:ОСОБА_1, ОСОБА_3 - представник (довіреність від 05.09.14р.); не з'явився.

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід суддів не надходило. За клопотанням позивача здійснювався запис розгляду справи за допомогою програмно-апаратного комплексу «Оберіг».

СУТЬ СПОРУ:

01.10.2014р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі - Позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) про стягнення 547657,48 грн. неустойки.

Ухвалою суду від 03.10.2014р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 16.10.2014р. Розгляд справи відкладався на 30.10.2014р., 20.11.2014р. та 27.11.2014р. про що судом винесено відповідні ухвали. Окрім цього, ухвалою суду від 27.11.2014р. до участі у справі залучено Львівську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Враховуючи складність даної справи, необхідності додаткового дослідження обставин справи, ухвалою від 11.12.2014р.суд призначив колегіальний розгляд справи у складі трьох суддів. Внаслідок автоматизованого розподілу справи членами колегії обрано суддю Долінську О.З. та суддю Пазичева В.М.

Ухвалою суду від 11.12.2014р. розгляд справи відкладено на 21.01.2015р. В подальшому розгляд справи відкладено на 04.02.2015р., 10.02.2015р. та 18.02.2015р.

Представник позивача в судове засідання 18.02.2015р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити повністю, з підстав зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях до неї.

В засіданні зазначив, що 31.01.2008р. між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди нерухомого майна № Г-5971-8, згідно умов якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 314,0 кв.м. Згідно п.4.1 Договору оренди №Г-5971-8 від 31.01.2008р. термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 31.01.2008р. по 30.01.2011р.

20.07.2010р. рішенням господарського суду Львівської області, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2010р. стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь УКВ 46901,81 грн. заборгованості по орендній платі, розірвано укладений договір оренди нерухомого майна від 31.01.2008р. та виселено орендаря з займаних нежилих приміщень. Після набрання законної сили постанови Львівського апеляційного господарського суду, 30.12.2010р. боржника фактично виселено із займаних приміщень. Постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. у даній справі рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду від 04.11.2010р. скасовано повністю та прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди від 31.01.2008р. №Г-5971-8 та виселення відповідача з орендованих приміщень. В частині стягнення справу передано на новий розгляд.

Як зазначив представник позивача, весною 2011 року ФОП ОСОБА_1 було самовільно зайнято приміщення. У зв'язку з цим, прокуратурою м. Львова подано до господарського суду позов в інтересах держави в особі Львівської міської ради та управління комунальної власності про витребування з чужого незаконного володіння ФОП ОСОБА_1 приміщення загальною площею 314,00 кв.м. за адресою АДРЕСА_1. На момент подання прокурором позовної заяви поворот виконання рішення суду у справі №15/96 не здійснено. А тому, на його думку, відповідач не мала права без видачі наказу про повернення майна займати приміщення з тієї підстави, що їй балансоутримувачем було передано ключі і нею зайнято приміщення на підставі постанови ВГСУ, оскільки ЛМКП «Айсберг» не є стороною договору та не було стороною у господарському процесі у справі №15/96, а тому вважає, що без згоди орендаря в нього не було підстав передання ФОП ОСОБА_1 ключів від орендованого майна. Постановою Львівського апеляційного господарського суду №5015/5858/11 від 28.11.2013р. задоволено позов прокурора та витребувано від ФОП ОСОБА_1 нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 314,0 кв.м. Вказана постанова суду фактично виконана 23.05.2014р., що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку, передбачену ч.2 ст.785 ЦК України, за несвоєчасне повернення приміщення площею 314,0 кв.м., за період з квітня 2011 року по травень 2014 року у розмірі 547657,48 грн.

Представники відповідача в судове засідання 18.02.2015р. з'явилися, проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позов.

В засіданні зазначили, що не має жодної законної підстави вважати, що Львівська міська рада є власником в цілому житлового будинку АДРЕСА_1, у тому числі приміщень, що є об'єктом оренди за договором оренди №Г-5971-8 від 31.01.2008р., а її виконавчий орган - Управління комунальної власності Департаменту економічної політики має право управляти (розпоряджатися) цим майном. Оскільки позивач не є власником приміщень чи особою, якій належать майнові права, відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь позивача неустойки.

Львівська міська рада - третя особа у справі явки свого представника в судове засіданні 18.02.2015р. не забезпечила, хоча належним чином буда повідомлена про час та місце його проведення. В наданих суду письмових поясненнях позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити повністю.

В судовому засіданні 18.02.2015р. представником позивача заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення та набрання законної сили рішенням суду у справі №5015/5858/11.

Своє клопотання мотивує тим, що підставою для стягнення неустойки, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України є факт припинення договору оренди нерухомого майна та несвоєчасне повернення об'єкту оренди. Враховуючи те, що питання припинення договірних відносин за договором оренди від 31.01.2008р. № Г-5971-2 є предметом розгляду і дослідження у справі №5015/5858/11, на думку представника позивача, розгляд та вирішення даної справи неможливий до закінчення нового розгляду та набрання законної сили рішенням суду у справі №5015/5858/11.

Представники відповідача проти клопотання про зупинення провадження заперечили.

Заслухавши представників сторін та розглянувши подане клопотання, суд не знаходить підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Як зазначено в п. 3.16 Постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено неможливість розгляду даної справи до вирішення справи №5015/5858/11. Сам факт того, що предметом розгляду і дослідження у справі №5015/5858/11 є питання моменту припинення договірних відносин за Договором оренди від 31.01.2008р. № Г-5971-2 не може слугувати підставою для зупинення даної справи, оскільки, за необхідності, господарський суд може в даній справі самостійно встановити обставини, які встановлюються судом у справі №5015/5858/11. Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.01.2008р. між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (за Договором - Орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (за Договором - Орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) №Г-5971-8 відповідно до умов якого орендодавець на підставі наказів Управління комунальної власності від 12.07.2006р. №406-О, від 21.02.2007р. №61-О, від 28.01.2008р. №68-О та від 29.01.2008р. №70-О, договору оренди від 23.05.1996р. №217 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі - об'єкт оренди), що знаходиться на балансі ЛМКП «Айсберг» (балансоутримувач).

Об'єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 314,00 кв.м., у тому числі підвал площею 153,1 кв.м., перший поверх - 134,4 кв.м. та антресоль - 26,5 кв.м.

За змістом розділу 2 Договору об'єкт оренди буде використовуватися орендарем наступним чином: 160,9 кв.м. - під виставку образотворчої продукції виробленої в Україні; 135,1 кв.м. - під буфет, який не здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Відповідно до розділу 3 Договору приймання-передача об'єкта оренди здійснюється орендарем та балансоутримувачем. При передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується орендарем та балансоутримувачем. У зв'язку з фактичним використанням об'єкта оренди за попереднім договором, об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання даного договору.

Згідно п.4.1 та п.4.2 Договору термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 31.01.2008р. до 30.01.2011р. Перебіг терміну дії Договору оренди та настання обов'язку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дня підписання.

За змістом розділу 9 Договору повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або дострокового припинення чи розірвання. Сторони повинні приступити до передачі об'єкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди. Об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - Балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 Договору. При передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами. Об'єкт оренди вважається переданим орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Судом встановлено, що в травні 2010 року заступником прокурора м. Львова подано до господарського суду Львівської області позовну заяву в інтересах держави в особі Львівської міської ради, уповноваженого органу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 46901,81 грн., розірвання Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) від 31.01.2008р. № Г-5971-8 та виселення ФОП ОСОБА_1 з нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 314,00 кв.м.

Рішенням господарського суду Львівської області №15/96 від 20.07.2010р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2010р., вказаний позов прокурора задоволено повністю, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності 46901,81 грн., розірвано Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщення) від 31.01.2008р. № Г-5971-8, укладений між Управлінням комунальної власності та ФОП ОСОБА_1 та виселено ФОП ОСОБА_1 з нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 314,00 кв.м.

02.12.2010р. на примусове виконання рішення суду №15/96 від 20.07.2010р., господарським судом видано накази.

Як вбачається з постанови Підрозділу примусового виконання рішень ВДВС ГУЮ у Львівській області про закінчення виконавчого провадження ВП №23077950 від 14.01.2011р. рішення господарського суду Львівської області №15/96 від 20.07.2010р. щодо примусового виселення ФОП ОСОБА_1 виконано фактично та в повному обсязі. Виселення проведено відповідно до вимог ст. 79 ЗУ «Про виконавче провадження», 30.12.2010р. приміщення на АДРЕСА_1 відповідно до вимог виконавчого документа звільнено від майна боржника та передано представникам балансоутримувача ЛКП «Айсберг».

Разом з тим, постановою Вищого господарського суду України №15/96 від 05.04.2011р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено. Рішення господарського суду Львівської області від 20.07.2010р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.11.2010р. у справі №15/96 скасовано повністю. Прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди від 31.01.2008р. №Г-5971-8 та виселення відповідача з орендованих нежилих приміщень загальною площею 314,00 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1. В частині позовних вимог про стягнення 46901,81 грн. заборгованості по орендній платі справу передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди та виселення ФОП ОСОБА_1 з орендованих приміщень, Вищий господарський суд України виходив з того, що позивачем не доведено направлення відповідачу (орендарю) та одержання останнім на підставі ч.2 ст.782 ЦК України повідомлення наймодавця про відмову від договору у зв'язку з невнесенням орендної плати протягом трьох місяців підряд. Таким чином, пред'явлений позов про розірвання договору оренди з мотивів невнесення орендної плати не відповідає способам захисту цивільних прав наймодавця, а тому, за вказаних обставин суди попередніх інстанцій неправомірно прийшли до висновку про наявність підстав для розірвання цього договору та виселення орендаря із займаних приміщень.

Як встановлено судом, на новому розгляді ухвалою господарського суду Львівської області №5015/2406/11 (15/96) від 01.06.2011р. провадження у справі щодо стягнення з ФОП ОСОБА_1 46901,81 грн. припинено, у зв'язку з фактичною сплатою відповідачем заборгованості після звернення прокурора до суду із позовом.

27.04.2011р. ЛКП «Айсберг» передало ФОП ОСОБА_1 приміщення загальною площею 314,00 кв.м., що підтверджується Актом приймання-передачі №62 від вказаної дати.

З листа ЛМКП «Айсберг» №530 від 03.05.2011р. вбачається, що передача ключів від нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 відбулася на виконання постанови Вищого господарського суду України №15/96 від 05.04.2011р.

В жовтні 2011 року заступником прокурора Львівської області - прокурором міста Львова подано до господарського суду Львівської області позовну заяву в інтересах держави в особі Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Востаннє, рішенням господарського суду Львівської області від 21.08.2013 року у справі №5015/5858/11 у позові Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі уповноваженого органу: Львівської міської ради та Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради до ФОП ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовлено повністю.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду №5015/5858/11 від 28.11.2013р. апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області задоволено. Рішення господарського суду Львівської області від 21.08.2013р. скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Витребувано від ФОП ОСОБА_1 нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 314,0 кв. м. (в т.ч. приміщення підвалу площею 153,1 кв.м., приміщення першого поверху площею 134,4 кв.м., приміщення антресолі площею 26,5 кв.м., що позначені на технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 02.07.2007 року № 865 під індексами V - XII, 10-1 - 10-10).

На примусове виконання вказаної постанови суду апеляційної інстанції, господарським судом Львівської області видано відповідний наказ.

Як вбачається з постанови Галицького ВДВС ЛМУЮ про закінчення виконавчого провадження ВП №42624771 від 23.05.2014р. згідно акту державного виконавця від 22-23.05.2014р. витребувано від ФОП ОСОБА_1 нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 314,0 кв. м. (в т.ч. приміщення підвалу площею 153,1 кв.м., приміщення першого поверху площею 134,4 кв.м., приміщення антресолі площею 26,5 кв.м., що позначені на технічному паспорті ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 02.07.2007 року № 865 під індексами V - XII, 10-1 - 10-10) на користь Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, чим фактично виконано рішення суду №5015/5858/11.

Разом з тим, постановою Вищого господарського суду України №5015/5858/11 від 19.11.2014р. касаційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2013 та рішення Господарського суду Львівської області від 21.08.2013 у справі № 5015/5858/11 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з вказаної постанови, Вищий господарський суд України, розглядаючи справу №5015/5858/11, поміж іншого прийшов до висновку, що з огляду на те, що цивільні права між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна № Г-5971-8 від 31.01.2008, та окрім того, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» поширюються на договори оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, тобто до чинних на момент його прийняття договорів зі строком дії менше 5 років, то колегія суддів вважає, що відсутні підстави стверджувати, що його норми не поширюються на спірні правовідносини.

Як встановлено судом, станом на момент розгляду даної справи, місцевим судом у справі № 5015/5858/11 винесено рішення від 11.02.2015р., яким прийнято відмову Львівської міської ради від позову та припинено провадження у справі. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Однак докази, що вказане рішення набрало законної сили в матеріалах справи відсутні.

З позовної заяви вбачається, що предметом розгляду справи, є стягнення з відповідача неустойки, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України, у зв'язку з користуванням та неповерненням нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 за Договором оренди №Г-5971-8 від 31.01.2008р. за період з 05.04.2011р. по 22.05.2014р.

Встановивши наведені обставини справи, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно ст.193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.759 ЦК України, положення якої є аналогічними із ч.1 ст.283 ГК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення) (ст. 283 ГК України).

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд зазначає, що положення ч.2 ст.785 ЦК України неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом України, за результатами якого ним висловлено правові позиції, які в силу ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими при розгляді даної справи. Так, при розгляді окремих справ Верховний Суд України зазначав наступне:

- неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК, є самостійною підставою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, у зв'язку з чим застосування до неї спеціальної позовної давності, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, є неправильним (постанова від 20.03.2012р. у справі №3-13гс12);

- для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, суду необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав (постанова від 19.08.2014р. №3-70гс14);

- для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України (постанова від 02.09.2014р. №3-85гс14).

Таким чином, колегія суддів констатує, що положеннями ч.2 ст.785 ЦК України встановлюється відповідальність орендаря у вигляді неустойки за прострочення орендарем виконання зобов'язання з повернення орендованого приміщення у встановлений строк, і застосування цієї неустойки не ставиться в залежність від фактичного користування майном, адже, в даному випадку йдеться не про плату за фактичне користування річчю, а про розмір штрафної санкції, що дорівнює подвійному розміру плати за користування річчю.

Вказаної правової позиції притримується ВГСУ в постанові №35/555 від 02.06.2011р.

Крім цього, з огляду на викладені правові позиції Верховного суду України вбачається, що підставою для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України є вина орендаря у порушенні зобов'язання щодо повернення об'єкту оренди.

А тому, суд зазначає наступне.

З аналізу ст. 614 ЦК України вбачається, що вина боржника - це психічне ставлення особи до своєї протиправної поведінки та її наслідків. Розрізняють вину у формі умислу і необережності. Умисел як форма вини має місце в поведінці особи тоді, коли правопорушник усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно-небезпечні наслідки і бажає їх. Правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, що його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї протиправної поведінки, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була і могла їх передбачити.

Слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Разом з тим, за змістом ст. 764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України та ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до п.4.3 Договору оренди у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії Договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які передбачені договором.

З огляду на викладені положення законодавства та умови договору, суд зазначає, що підставою виникнення вини орендаря у неповерненні об'єкта оренди і, відповідно, підставою для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, слугує не факт закінчення строку дії договору оренди, а доведення до відома орендаря заперечень орендодавця щодо подальшого користування об'єктом оренди. Лише сам факт закінчення дії договору оренди не може породити вину орендаря, оскільки за відсутності заперечень щодо продовження користування об'єктом оренди після закінчення дії договору, в нього є легітимні сподівання на поновлення договору на новий строк, а не умисел на неповернення об'єкту оренди.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що після закінчення строку дії Договору оренди №Г-5971-8 від 31.01.2008р. позивач повідомляв відповідача про небажання поновлення цього договору на новий термін, звільнення орендованого приміщення та повернення його за актом приймання-передачі.

Так, як встановлено судом, 30.12.2010р. фактично виконано рішення господарського суду Львівської області №15/96 від 20.07.2010р., виселено ФОП ОСОБА_1 з орендованих приміщень на АДРЕСА_1, звільнено вказані приміщення від майна боржника та передано представникам балансоутримувача ЛКП «Айсберг».

27.04.2011р., після винесення постанови ВГСУ №15/96 від 05.04.2011р., якою відмовлено в задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди та виселення ФОП ОСОБА_1 із займаних приміщень, останній було передано балансоутримувачем вказані приміщення за Актом приймання-передачі №62 від 27.04.2011р.

Покликання позивача про те, що в листі від 04.08.2014р. ЛКП «Айсберг» зазначає, що при перевірці документів Акту приймання-передачі №62 від 27.04.2011р. не виявлено та достовірність даного акту балансоутримувач пояснити не може, не беруться судом до уваги, оскільки позивачем не було надано жодних належних доказів того, що вказаний акт не укладався чи є підробленим. Натомість відповідачем пред'явлено оригінал вказаного акту в судовому засіданні для огляду.

Не заслуговують на увагу також твердження позивача, що ЛКП «Айсберг» не вправі був підписувати Акт приймання-передачі №62 без здійснення повороту виконання рішення у справі №15/96, як цього вимагають положення ст. 122 ГПК України, оскільки відсутність наказу про поворот виконання рішення, враховуючи наявність цього рішення, яке в силу ст. 124 Конституції України є обов'язковим до виконання, не позбавляє права здійснювати такий поворот.

Відповідно до п.4.1 Договору термін договору оренди визначений на 2 роки 364 дні з 31.01.2008р. до 30.01.2011р.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Положеннями ч.3 ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» внесено зміни до частини першої статті 17, яку доповнено реченням такого змісту: «Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін».

Відповідно до ч.1 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» термін договорів оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, вважати продовженим до п'яти років з дня укладення, якщо орендар не пропонує менший термін.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

З огляду на те, що цивільні права між сторонами виникли на підставі договору оренди нерухомого майна № Г-5971-8 від 31.01.2008р., та окрім того, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо спрощення умов ведення бізнесу в Україні» поширюються на договори оренди державного та комунального майна для суб'єктів малого підприємництва, укладених до набрання чинності цим Законом, тобто до чинних на момент його прийняття договорів зі строком дії менше 5 років, то суд, як і колегія суддів ВГСУ у справі №5015/5858/11, вважає, що наявні підстави стверджувати, що норми вказаного закону поширюються на спірні правовідносини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що протягом 2011-2013 років ним неодноразово направлялися листи про повернення коштів, які свідчать про його заперечення продовжувати договірні відносини оренди з відповідачем (Т.1 а.с.72-76).

Як вбачається з вказаних листів, їх зміст зводиться до того, що на рахунок управління комунальної власності надійшли кошти з призначенням платежу «оплата згідно договору оренди № Г-5971-8 від 31.01.2008р. за приміщення АДРЕСА_1», однак, в базі даних обліку нарахувань орендної плати вищевказаний договір оренди відсутній, що унеможливлює їх зарахування. Згідно відомостей, які містяться в базі даних договір оренди № Г-5971-8 від 31.01.2008р. терміном дії до 30.01.2011р. було достроково припинено в зв'язку з отриманням постанови про закінчення виконавчого провадження від 14.01.2011р.

Оцінюючи вказані листи, суд зазначає наступне.

Так, Цивільний кодекс України, а також ЗУ «Про оренду державного і комунального майна» не містять чітких вимог з приводу змісту листа-заперечення щодо продовження договірних відносин, які орендодавець повинен направляти, після закінчення строку дії договору оренди, як це передбачено ст. 764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України та ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна». Однак, за загальним правилом, вказаний лист має містити відомості про дату закінчення строку дії договору оренди, відсутність наміру орендодавця продовжувати його на новий термін і вимогу повернути об'єкт оренди в спосіб та строк, обумовлений договором. Натомість, зміст листів на котрі покликається позивач вказаних відомостей не містить, як і не свідчить про те, що позивач заперечує можливість поновлення договірних відносин на новий строк.

Відтак, належним доказом наявності заперечень орендодавця щодо продовження користування орендарем об'єктом оренди є підписаний лист орендодавця наведеного змісту, який він повинен направити не пізніше місячного строку після закінчення дії договору. А тому листи позивача про повернення коштів не являються доказами, які слугують підставою виникнення вини відповідача у неповерненні приміщень у м. Львові на АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, беручи до уваги те, що:

1) неустойка, передбачена ч.2 ст.785 ЦК України застосовується за прострочення орендарем виконання зобов'язання з повернення орендованого приміщення та не ставиться в залежність від фактичного користування майном;

2) для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України;

3) підставою виникнення вини орендаря у неповерненні об'єкта оренди слугує не факт закінчення строку дії договору оренди, а доведення до відома орендаря заперечень орендодавця щодо подальшого користування об'єктом оренди;

4) матеріали справи не містять належних доказів того, що позивачем на виконання вимог ст. 764 ЦК України, ч.4 ст.284 ГК України та ч.2 ст.17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» доведено до відома відповідача заперечення щодо подальшого користування об'єктом оренди після закінчення строку дії договору оренди № Г-5971-8 від 31.01.2008р.,

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення неустойки є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір залишається за позивачем.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 27, 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2015р.

Головуючий суддя Крупник Р.В.

Суддя Долінська О.З.

Суддя Пазичев В.М.