РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/1735/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М»

третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фізична особа-підприємець Білецький С.О.

третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фізична особа-підприємець Комаровський А.В.

про відшкодування збитків 1 276 146,10 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача: Трещов А. О. - представник за довіреністю;

від відповідача: Мелешко О. П. - директор;

від третьої особи-1: не з'явився;

від третьої особи-2: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М» про відшкодування збитків в сумі 1 276 146,10 грн.

Свої позовні вимоги щодо стягнення збитків Позивач, з посиланням на ст.ст.22 та 1166 Цивільного кодексу України, обґрунтував тим, що останній має право вимоги щодо стягнення з Відповідача вартості втраченого вантажу, який був переданий Відповідачу на підставі договору № 01413 від 01.04.2013р.

Відповідач проти позову заперечив посилаючись, що на підтвердження замовлення послуги з перевезення Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» надано суду заявку, яка не погоджувалася підписом та печаткою Відповідача; Позивач на власний розсуд передав вантаж водію без попередніх домовленостей з Відповідачем та за відсутності у водія від Відповідача довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей; Позивач не надав доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М» або його представник отримували вантаж для перевезення зазначений у товарно-транспортних накладних; водій, який отримав товарно-матеріальні цінності по накладним у Відповідача не працює; транспортний засіб яким здійснювалося перевезення вантажу не належить Відповідачу, а також Позивач не надав доказів того, що транспортний засіб про який зазначає у позові позивач був використаний при здійсненні перевезення вантажу; звернення Відповідача до правоохоронних органів щодо зникнення автомобіля свідчить лише проте, що відповідач бажав з'ясувати обставини з приводу чого Позивач звернувся до відповідача з вимогою відшкодувати збитки, а також необхідно зазначити, що Позивач як заінтересована особа не зверталася до слідчих органів із заявою про злочин; Позивач складав акт про розбіжності та пошкодження вантажу не запрошував для цього представників Відповідача та страхової компанії.

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.06.2014р. у справі №910/1735/14, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014р. в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Дієса» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М» про відшкодування збитків в розмірі 1 276 146,10 грн. відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд мотивоване тим, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами як протиправності дій Відповідача, що на думку Позивача полягає у втраті вантажу, так і наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Відповідача та збитками Позивача у розумінні ст.224 Господарського кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.10.2014р. рішення господарського суду міста Києва від 23.06.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.08.2014р. у справі №910/1735/14 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій Вищий господарський суд України у своїй постанові від 23.10.2014р. виходив з того, що справа була розглянута судом без з'ясування всіх обставин справи і дослідження доказів, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

Так, у вказаній вище постанові Вищий господарський суд України вказував на те, що суди попередніх інстанцій нормами ст.ст.918-925 Цивільного кодексу України та Статутом автомобільного транспорту не керувались; не дослідили умови договору №0104113 про ТЄО від 01.04.2013р. щодо обов'язку експедитора знайти безпосереднього виконавця та того, хто має повну матеріальну відповідальність за отриманий до перевезення вантаж; не з'ясували чи була прийнята до виконання заявка Позивача на перевезення вантажу; не з'ясовали чи укладався з Відповідачем договір з перевізником на доставку вантажу за разовим замовленням ТР-1015397 від 10.06.2013р.; не надано правової оцінки, зокрема, договорам перевезення, укладеним експедитором з перевізником ФОП Билецьким та ФОП Комаровським; перевізники у справу не залучені; не з'ясовано хто з них здійснював перевезення товару Позивача; примірник замовлення, що знаходиться у Відповідача та на підставі якого робітник Відповідача уклав договір перевезення з третіми особами витребувано не було, як і не витребувано оригіналів документів передбачених договором експедирування (п.п.3.2.9;3, 3.2.16, 3.2.23); а також було залишено поза увагою на підставі яких документів Позивач завантажив автомобіль спірним товаром.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №04-23/987 від 31.10.2014р., відповідно до п. 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/1735/14.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/1735/14 передано на новий розгляд судді Борисенко І.І.

Частиною 1 ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Так, ухвалою господарського суду від 03.11.2014р. суддею Борисенко І.І. прийнято справу до свого провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи-1 та 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фізичну особу-підприємця Білецького С.О. та Фізичну особу-підприємця Комаровського А.В. та витребувано від учасників судового процесу додаткові документи, необхідні для повного та всебічного вирушення спору по суті.

На призначене судове засідання 03.02.2015р. представник третьої особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фізична особа-підприємець Білецький С.О. не з'явився, про причини неявки суд повідомив, хоча про дату та час його проведення повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення за №502 від 15.02.2015р.

В свою чергу, на призначене судове засідання 03.02.2015р. представник третьої особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Фізична особа-підприємець Комаровський А.В. також не з'явився, про причини неявки суд повідомив. При цьому, з приводу неявки вказаного учасника судового процесу у засідання суду, господарський суд зазначає наступне.

Як слідує з інформації наданої ДП «Інформаційно-ресурсний центр» місцезнаходженням Третьої особи-2 є: 96012, Автономна Республіка Крим, м.Армянськ, мікрорайон Корявко, буд.11, кв. 132.

На вказану адресу судом, у відповідності до ст.87 ГПК України було скеровано ухвали суду від 03.11.2014р. та від 30.12.2014р. з метою повідомлення вказаного учасника судового процесу про час та місце розгляду справи.

Згідно з п.3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Отже, за встановлених обставин справи, Третя особа-2 належним чином була повідомлена про місце, дату та час судових засідань.

У ході проведення судового засідання 27.01.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М» подало клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Гуркова І.В. та Сироту В.С.

У п.1.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України 2Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»№18 від 26.12.2011. зазначено, що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

Враховуючи те, що Відповідач належними докази не обґрунтував необхідність залучення до участі у справі вказаних вище осіб та судом не встановлено, що Гуркова І.В. та Сироту В.С., у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи буде наділено новими правами чи покладено на них нові обов'язки, господарський суд відмовляє у задоволенні заявленого клопотання.

04.12.2014р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М» надійшло клопотання про заміну процесуального статусу Гуркова І.В. з третьої особи без самостійних вимог на належного відповідача.

Згідно зі статтею 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що з представлених суду документів не вбачається, що Гурков І.В. має статус фізичної особи-підприємця, а відтак, згідно з процесуальним законом, останній не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а тому у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити.

02.02.2015р. до автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» від Відповідача надійшло клопотання від 28.01.2015р. про витребування у Позивача даних про місцезнаходження (місце проживання) Гуркова І.В. та Сироти В.С. для виклику їх в судове засідання.

Водночас, господарський суд відмовляє у задоволенні заявленого клопотання оскільки вказані особи не були залучені до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а відтак підстави для з'ясування їх місцезнаходження (місце проживання), за висновками суду відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М (Експедитор) укладено договір № 010413 про транспортно-експедиційне обслуговування (надалі - Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору по даному договору Експедитор зобов'язується за плату і за рахунок Замовника організувати перевезення вантажів автомобільним транспортом та надати Замовнику інші послуги, необхідні для здійснення доставки вантажу (в подальшому "Експедирування"), а Замовник зобов'язався здійснити оплату послуг експедитора в порядку та розмірі, передбаченому даним договором.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що вантаж (вид/вага/обсяг), пункти призначення (адреси пунктів завантаження і розвантаження) та інша необхідна інформація на кожне експедирування узгоджується сторонами у відповідних заявках.

Експедитор організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України на підставі відповідних заявок Замовника (додаток №1) і, за відсутності можливості проведення аукціону - відповідно до специфікації (додаток № 2), які являються невід'ємною частиною даного договору (п. 2.1.1 договору).

Згідно з п.2.2 Договору, конкретні умови по наданню кожної з послуг обумовлюються в заявці. Допускається отримання належним чином оформленої заявки за допомогою факсимільного зв'язку або по електронній пошті, які мають однакову юридичну силу. Сторони визнають, що передані факсом підтверджені заявки мають юридичну силу оригіналу.

Згідно з ч.4 ст.306 Господарського кодексу України транспортна експедиція є допоміжним видом діяльності, пов'язаною з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. ст. 929 Цивільного кодексу України, 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. За цим договором може бути встановлений обов'язок експедитора укладати від свого імені договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов'язань, пов'язаних із перевезенням.

Положеннями Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» встановлене, що експедитори надають клієнтам послуги відповідно до вимог законодавства України та держав, територією яких транспортуються вантажі, згідно з переліком послуг, визначеним у правилах здійснення транспортно - експедиторської діяльності, а також інші послуги, визначені за домовленістю сторін у договорі транспортного експедирування.

Відповідно до наявної в матеріалах справи заявки на разове перевезення ТР-015397 від 10.06.2013р., оформленої у вигляді додатку №1 до Договору Позивач замовив перевезення вантажу по маршруту: Макіївка-Харцизск-Луганськ; Замовник: ТОВ "Дієса"; перевізник: ТОВ "Гранд-М"; дата завантаження: 18.06.2013р.; адреса завантаження: Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49ж; адреса розвантаження: м. Макіївка, пр.. 250-річчя Донбасу, 1-б, м. Макіївка, пр.-т Леніна, 140-а, м. Харцизськ, вул. Жовтнева, 34, м. Луганськ, вул. Оборонна, 9; обсяг вантажу: 50,37 м3 ; марка автомобіля: МАН, 059-07 АТ; ПІБ водія: Гурков Ігор.

18.06.2013р. на виконання заявки, Позивач, згідно товарно-транспортних накладних: №015397/1, № 015397/1, № 015397/1, № 015397/1, № 015397/1, № 015397/1, № 015397/1, № 015397/1 передав Відповідачу для перевезення товарно-матеріальні цінності у кількості 1611 одиниць загальною вартістю 1 276 146,10 грн.

Як стверджує Позивач, вантаж, який останній передав Відповідачу не був доставлений до пунктів розвантаження зазначених у заявці на перевезення, про що Позивачем було складено акти здачі-приймання ТМЦ по кількості: № , № , № , № , № 660130943, № , № , № , № 660139766, № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № .

Як згодом стало відомо Позивачу, вантажний автомобіль з вантажем Позивача було викрадено та по факту викрадення відкрито кримінальне провадження № 000175.

У п.3.2.4 Договору визначено, що представник Експедитора (у випадку відсутності - водій) приймає вантаж по кількості та якості упаковки і несе матеріальну відповідальність за нього, у випадках передбачених чинним законодавством України та даним договором. При прийманні представником Експедитора (у випадку відсутності - водієм) та загрузці вантажу в автомобіль з пошкодженою упаковкою (без наявності на упаковці наліпок жовтого кольору, які свідчать про огляду інспекторами по якості) без внесення зауважень в товарно-транспортну накладну представник Експедитора (у випадку відсутності - водій) приймає на себе повну матеріальну відповідальність за товар, що знаходиться в середині, в т.ч. за його цілісність.

Експедитор зобов'язаний нести матеріальну відповідальність за схоронність вантажу по кількості та якості з моменту прийняття останнього до експедирування до моменту передачі товару в пункт призначення вантажоотримувачу (п.3.2.21 Договору).

Відповідно до п. 6.3.1 Договору експедитор несе повну матеріальну відповідальність за збереження і цілісність вантажу по кількості та якості з моменту прийняття його до перевезення до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу. За псування чи втрату вантажу в дорозі експедитор несе повну матеріальну відповідальність в розмірі вартості втраченого чи пошкодженого вантажу.

Частина 2 статті 932 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Статтею 618 цього Кодексу встановлено правило, що боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Згідно ч.3 ст.14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Так, в преамбулі Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, які затверджені Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997р. передбачено, що такі Правила визначають права, обов'язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Пунктом 17.21 вказаних вище Правил передбачено, що за невідповідність наявності вантажу документам на перевезення, недостачу, зіпсуття або ушкодження вантажу, який прибув у несправному контейнері або за несправною пломбою вантажовідправника, відповідальність перед вантажоодержувачем несе Перевізник, який доставив цей вантаж, якщо не доведе, що недостача, зіпсуття, ушкодження вантажу або невідповідність вантажу документам на перевезення сталися з вини вантажовідправника.

Таким чином, господарський суд зазначає, що у відповідності до п.3.2.21 Договору та норм чинного законодавства України майнова відповідальності за схоронність вантажу по кількості та якості покладається саме на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М», в тому випадку, якщо Позивач доведе факт прийняття вказаного вантажу саме Відповідачем, або уповноваженим ним особою, як перевізником вантажу або експедитором, у певній кількості та вартості.

01.07.2013р. Позивач звернувся до Відповідача з вимогою № 01/07/13-10юр. про відшкодування заподіяної шкоди в розмірі 1 276 146,10 грн. у зв'язку з втратою вантажу. На доказ направлення вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» надало суду копію фіскального чеку № 9035 від 10.07.2013р. та копію опису вкладення у цінний лист від 10.07.2013р..

У відповіді на вимогу Відповідач зазначив, що у випадку доведення вини перевізника у викрадені вантажу, Відповідач відшкодує позивачу понесені збитки.

Таким чином, предметом розглядуваного позову є вимога про стягнення 1 276 146,10 грн. збитків, завданих втратою вантажу.

Згідно з ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Приписами статей 22, 1166, 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтями 224, 225 Господарського кодексу України унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди та її розміру, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Таким чином, за відсутності причинного зв'язку збитки не відшкодовуються. При вирішенні питання про наявність чи відсутність причинного зв'язку слід враховувати, що необхідно виявляти зв'язок самі між порушенням зобов'язання та шкідливими наслідками (збитками), а не між діями (бездіяльністю) боржника та взагалі збитками.

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: 1) протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; 2) шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Тобто слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв'язку.

Свої позовні вимоги щодо стягнення збитків в сумі 1 276 146,10 грн. Позивач, з посиланням на ст.ст.22 та 1166 Цивільного кодексу України, обґрунтував тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Дієса» має право вимоги щодо стягнення з Відповідача вартості втраченого вантажу, який був переданий Відповідачу на підставі Договору.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. ст. 33, 34 ГПК України).

Отже, позивач повинен довести наявність збитків і неправомірної поведінки Відповідача, безпосередній причинний зв'язок між правопорушенням та заподіянням збитків, розмір відшкодування, а відповідач в сою чергу повинен доводити відсутність своєї вини.

Так, відповідно до наявної в матеріалах справи заявки на разове перевезення ТР-015397 від 10.06.2013, оформленої у вигляді додатку № 1 до договору № 010413 від 01.04.2013 Позивач замовив перевезення вантажу по маршруту: Макіївка-Харцизск-Луганськ; замовник: ТОВ "Дієса"; перевізник: ТОВ "Гранд-М"; дата завантаження: 18.06.2013р.; адреса завантаження: Київська обл., Макарівський р-н, с. Калинівка, вул. Київська, 49ж; адреса розвантаження: м. Макіївка, пр.. 250-річчя Донбасу, 1-б, м. Макіївка, пр.-т Леніна, 140-а, м. Харцизськ, вул. Жовтнева, 34, м. Луганськ, вул. Оборонна, 9; обсяг вантажу: 50,37 м3 ; марка автомобіля: МАН, 059-07 АТ; ПІБ водія: Гурков Ігор.

Пунктом 3.2.6 договору експедитор має право приймати замовлення (заявки) на експедирування до виконання: не пізніше ніж через 1 годину після направлення замовником заявки (п. 3.2.6 договору).

Відповідно до п.2.2.1 Договору конкретні умови по наданню кожної із послуг обумовлюються в заявці Позивача. Допускається отримання належним чином оформленої заявки факсимільним зв'язком або електронною поштою (e-mail)які мають однокову юридичну силу. Сторони визнають, що передані факсом підтверджені заявки мають силу оригіналу.

Тобто, з викладених положень Договору вбачається, що Відповідач має надавати послуги Позивачу у відповідності до попередньо узгоджених заявок, підписаних уповноваженими особами і скріпленими печатками з обох сторін.

Разом з тим, при дослідженні зазначеної заявки судом встановлено, що на заявці №ТР-015397 від 10.06.2013р. проставлений підпис та відтиск печатки Позивача, відмітка Відповідача про прийняття її до виконання відповідно до умов договору № 010413 про транспортно-експедиційне обслуговування на заявці відсутня.

Наданий Позивачем витяг з бази відправлених заявок на разове перевезення також не підтверджує прийняття заявки відповідачем до виконання.

На виконання вказівок постанови Вищого господарського суду України від 28.10.2014р., ухвалою господарського суду від 03.11.2014р. витребувано, зокрема, примірник замовлення на підставі якого робітник Відповідача уклав договір перевезення з третіми особами.

В поясненнях, що надійшли 04.12.2014р. до автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М» зазначило, що заявки та інші документи із Позивачем не перевезення вантажу Позивача, не оформлялась.

Водночас, в розділі договору "Терміни, які використовуються сторонами в договорі" сторони погодили, що під терміном "представник експедитора" вони розуміють працівника експедитора чи його представника, який виконує обов'язки експедитора; під терміном "водій" - працівник експедитора чи уповноважена експедитором особа, яка являється водієм транспортного засобу, що перевозить вантаж, при відсутності представника експедитора - виконуючий обов'язки експедитора при складанні передбачених даним договором документів.

Відповідно до п. 3.2.4 Договору представник експедитора (у випадку відсутності водія) приймає вантаж по кількості та якості упаковки та несе матеріальну відповідальність за даний вантаж у випадках, передбачених чинним законодавством України та даним договором.

Експедитор зобов'язується забезпечити наявність у представника експедитора (при відсутності - водія) довіреності на отримання товару (п. 3.2.16 договору).

Пунктом 3.2.9 договору на експедитора покладено обов'язок при прийнятті вантажу оформити подорожній лист вантажного автомобіля, інших транспортних та звітних документів. Забезпечувати підписання всіма учасниками перевізного процесу товарно-транспортних документів.

Відповідно до пункту 11.1. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 р. за 128/2568, основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та подорожні листи вантажного автомобіля.

Згідно пункту 11.5. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України, товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Частиною 5 ст. 308 Господарського кодексу України передбачено, що при прийнятті вантажу до перевезення перевізник видає вантажовідправнику в пункті відправлення документ, оформлений належним чином.

Відповідно до ст. 47 Статуту автомобільного транспорту, товарно-транспортна накладна є єдиним документом для списання товарно-матеріальних цінностей у вантажовідправника, оприбуткування їх у вантажоодержувача, а також для складського, оперативного та бухгалтерського обліку

Відповідно до ст. 50 Статуту автомобільного транспорту, при прийнятті вантажу до перевезення шофер-експедитор автотранспортного підприємства або організації пред'являє вантажовідправнику службове посвідчення і путьовий лист, завірений печаткою автопідприємства або організацією.

Згідно пункту 11.6. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та ст. 51 Статуту автомобільного транспорту, прийняття вантажів до перевезення від вантажовідправника засвідчується підписом водія в усіх екземплярах товарно-транспортних накладних.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних: 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013, № 015397/1 від 18.06.2013 у графі "підпис таксувальника" проставлене прізвище "Гурков І." та підпис.

Проте, Позивач не надав, а матеріали справи не містять доказів того, що Гурков Ігор приймав вантаж за вказаними вище товарно-транспортними накладними як працівник або уповноважена відповідачем особа.

Наразі, матеріали справи також не містять доказів видачи Гуркову І. довіреності, яка є обов'язковим документом для отримання товарно-матеріальних цінностей відповідно до даного Договору та законодавства України.

Як вже зазначалось, ухвалою суду від 03.11.2014р. було також витребувано оригінали документів передбачені Договором (п. 3.2.9.3) замовлення, журнал видачі довіреностей (п. 3.2.16), інструкцію для водія, що є невід'ємною частиною договору (додаток-3) пункт 3.2.23 договору.

З приводу витребуваних документів, Відповідач вказав, що не може надати вищезазначені документи, оскільки Гурков І.В. та Сирота В.С. не являлись працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М», і жодної юридичної дії вказане товариство їм не доручало і довіреностей на перевезення вантажу не давало, на підтвердження чого суду було надано відповідний додаток.

Також Позивач не надав доказів того, що автомобіль, яким здійснювалося перевезення втраченого вантажу належав Відповідачу або був залучений відповідачем для виконання договору № 010413 про транспортно-експедиційне обслуговування.

Листом Державного комітету статистики України від 08.12.05р. №05/1-2-8/146 встановлено, що при перевезенні вантажів автомобільним транспортом суб'єктами господарської діяльності всіх форм власності застосовуються єдині уніфіковані типові форми первинного обліку роботи вантажного автомобіля, затверджені наказом Міністерства транспорту України та Міністерства статистики України від 29.12.95р. №488/346: форма №2 "Подорожній лист вантажного автомобіля", форма №1 (міжнародна) "Подорожній лист вантажного автомобіля у міжнародному сполученні", форма №1-ТН "Товарно-транспортна накладна", форма №1-ТЗ "Талон замовника".

Господарським судом досліджено типову форму подорожнього листа вантажного автомобіля №2, яка затверджена Наказом Мінтрансу від 29.12.95р. №488/346, з якої вбачається, що подорожній лист повинен містити такі обов'язкові його реквізити, зокрема: підпис та печатку вантажовідправника (замовника).

Разом з тим, такі первинні документи в матеріалах справи також відсутні.

Складені позивачем по факту ненадходження вантажу до місця розвантаження актів здачі-приймання ТМЦ по кількості: № , № , № , № , № 660130943, № , № , № , № 660139766, № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , № , суд оцінює критично, оскільки п. 5.2 укладеного сторонами договору, складання такого роду документів передбачено у випадку виявлення під час розвантаження автомобіля пошкодження вантажу або упаковки.

У п.2.1.4 вказаного правочину передбачено, що Відповідач приймає участь у складанні актів в випадках передбачених Договором або дійсним законодавством, розглядає спільну з Позивачем і приймає наміри по врегулювання претензій.

Відповідно до п. 5.2 Договору при невідповідностях, і/або пошкодження вантажу або упаковки під час розвантаження сторона складає акт про всі розходження та пошкодження, який підписується вантажоотримувачем, представником експедитора (при відсутності водія) і при можливості - уповноваженою особою замовника.

У випадку відмови представника експедитора (у відсутності водія) від підписання акту в ТТН вноситься відповідний запис. В такому випадку вантажоотримувач самостійно складає акт, і такий акт має повну юридичну силу для особо сторін (п.5.6 Договору).

Доказів того, що Позивач викликав для підписання актів про відсутність вантажу представника Експедитора чи водія в матеріалах справи відсутні.

Що стосується наявних в матеріалах справи договорів про надання послуг: №КА від 17.06.2013р. та №КА-753 від 17.06.2013р., що були укладені з Фізичною особою-підприємцем Комаровським А.В. та Білецьким С.О. відповідно, за умовами яких Відповідач є Експедитором, а вказані фізичні особи виступали Перевізниками, які мали на замовлення Відповідача здійснити перевезення товарно-матеріальних цінностей, господарський суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.932 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі залучення експедитором до виконання своїх обов'язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Як вже зазначалось, у відповідності до п.3.2.21 Договору та норм чинного законодавства України майнова відповідальності за схоронність вантажу по кількості та якості покладається саме на Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М», лише в тому випадку, якщо Позивач доведе факт прийняття вказаного вантажу саме Відповідачем, або уповноваженим ним особою, як перевізником вантажу або експедитором, у певній кількості та вартості.

За встановлених в ході судового розгляду справи обставин, господарським судом встановлено факт укладення вказаних вище договорів про надання послуг, що в свою чергу свідчить про намір залучення Відповідачем Фізичної особи-підприємця Комаровського А.В. та Фізичної особи-підприємця Білецького С.О. до перевезення вантажу. Проте, з матеріалів справи не підтверджено факт прийняття вказаними особами вантажу до перевезення, який за твердженнями Позивача було втрачено саме з вини Відповідача, та надання останніми передбачених зазначеними вище угодами послуг.

Відтак, Позивачем не надано належних доказів, з яких було можливо встановити факт прийняття саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Гранд-М» до виконання заявки на здійснення перевезення до Договору та не представлено належних доказів, з яких було б можливо встановити факт отримання представником експедитора або водієм Відповідача вантажу на суму 1 276 146,10 грн.

Надані Відповідачем копії матеріалів кримінальної справи по факту викрадення автомобіля на підтвердження вини Відповідача у відповідності до ст.35 ГПК України не мають приюдиційного значення, оскільки обставинами звільнення від доказування є: обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання; обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування; обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, за висновками суду, Товариством з обмеженою відповідальністю «Дієса» не було доведено належними та допустимими доказами як протиправності дій Відповідача, що, на думку Позивача, полягають у втраті вантажу, так і наявності причинно-наслідкового зв'язку між діями Відповідача та збитками позивача у розумінні ст. 224 ГК України.

Відтак, беручи до уваги наведені нормативні приписи, а також враховуючи недоведеність Позивачем наявності у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування завданих збитків в порядку ст. 1166 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача 1 276 146,10 грн. збитків, є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Судовий збір згідно з ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладається на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.02.2015р.

Суддя І.І.Борисенко