ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа № 909/1324/13

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради № 1832/09-17/в від 12.11.2014р.

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 24.10.2014р.

у справі № 909/1324/13

за позовом: Івано-Франківської міської ради, м. Івано-Франківськ

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» (надалі ТзОВ «Карпатська нафтова компанія»), м. Івано-Франківськ

про стягнення збитків в сумі 291 996,31 грн. спричинених відповідачем внаслідок використання земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Буджак В.М. - представник (довіреність № 2191/01-20/66-1 від 06.01.2015р.)

від відповідача: Магдій Х.Я. - представник (довіреність б/н від 28.01.2015р.)

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

12.11.2013р. Івано-Франківська міська рада звернулася до господарського суду з позовом про стягнення з ТзОВ "Карпатська нафтова компанія" 291 996,31 грн. збитків у зв'язку з використанням земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою.

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2013р. (суддя Фрич М.М.) позов задоволено; стягнуто з відповідача на користь позивача 291 996,31 грн. збитків та 5 839,93 грн. судового збору (а.с. 49-51).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2014р. (судді: Скрипчук О.С., - головуючий, Дубник О.П., Матущак О.І.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін. (а.с. 103-107).

Задовольняючи позовні вимоги, господарські суди попередніх інстанцій виходили з обов'язку відповідача виконати рішення Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008р. щодо укладення договору оренди, вказавши, що відповідач користувався земельною ділянкою без отримання права на таке користування внаслідок власної бездіяльності.

Постановою Вищого господарського суду від 15.07.2014р. скасовано постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.03.2013р. та рішення господарського суду Івано-Франківської області від 17.12.2013р. у справі №909/1324/13, справу направлено на новий розгляд до господарського суду Івано-Франківської області. Скасовуючи судові акти, суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій не об'єктивно та не в повній мірі дослідили усі обставини у справі, не дослідили подані сторонами докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, невірно застосували норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, зокрема, вказав, що судами не досліджено: чи вживалися позивачем заходи по укладенню договору оренди земельної ділянки, позаяк докази направлення відповідачу листів № 4072/01-13 від 30.12.2011, № 1147/01-19/13в від 11.06.2012 у справі відсутні; суди не надали оцінки повноваженням Управління земельних відносин Івано-Франківської міської ради щодо ініціювання укладення договору оренди, при цьому жодних інших дій зі сторони позивача з врегулювання правовідносин у спірному землекористуванні з матеріалів справи не вбачається; судами не надано жодної оцінки доводам відповідача щодо здійснюваної ним оплати землекористування у вигляді земельного податку. Також суди не мотивували та не обґрунтували покликання відповідача на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 03.08.2011 у справі №5010/1211/2011-3/47, в якій вже було предметом розгляду стягнення збитків (а.с. 140-144).

Вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи (ч.1 ст. 11112 ГПК України).

При новому розгляді рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 24.10.2014р. у справі № 909/1324/13 (суддя Калашник В.О.) відмовлено в задоволенні позову Івано-Франківської міської ради до ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» про стягнення збитків в сумі 291 996,31 грн., спричинених відповідачем внаслідок використання земельної ділянки без належних правовстановлюючих документів (а.с. 183-187).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини справи свідчать про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, як обов'язкової умови настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Івано-Франківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким задоволити позовні вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що факт протиправної поведінки відповідача підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 20.03.2012р., який свідчить про те, що неукладення договору оренди виникло з вини відповідача. Зі сторони міської ради були вжиті заходи щодо зобов'язання відповідача на укладення договору оренди землі та відшкодування завданих збитків, доказом чого вважає надіслані на адресу відповідача листи за № 4072/01-13 від 30.12.2011р., № 1147/01-19/13в від 11.06.2012р. та від 18.06.2013р., однак спір між сторонами в досудовому порядку не було врегульовано.

26.11.2014р. автоматизованою системою документообігу суду дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням голови суду від 27.11.2014р. в склад колегії для розгляду справи № 909/1324/13 введено суддів - Мирутенка О.Л. та Якімець Г.Г.

Ухвалами Львівського апеляційного господарського суду від 27.11.2014р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, прийнято її до провадження та призначено до розгляду на 18.12.2014р.

Ухвалою суду від 18.12.2014р. розгляд справи відкладено на 29.01.2015р.

За клопотанням сторін ухвалою суду від 29.01.2015р. на підставі ст.. 102 ГПК України було продовжено строк розгляд апеляційної скарги..

В судовому засіданні 29.01.2015р. оголошено перерву до 12.02.2015р., про що сторони були повідомлені під розписку.

Позивач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради № 1832/09-17/в від 12.11.2014р. не подав, в судовому засіданні представник проти доводів скаржника заперечив. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 7 рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008р. вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо оформлення права користування земельною ділянкою товариству з обмеженою діяльністю "Карпатська нафтова компанія" з передачею в оренду земельної ділянки площею 0,5742 га по вул. Ботанічній, 8 в м. Івано-Франківську для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд терміном на три роки. Даним рішенням зобов'язано ТзОВ "Карпатська нафтова компанія" укласти договір оренди землі. (а.с. 10-11).

20.03.2012р. Управлінням Держкомзему у м. Івано-Франківську здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства в м. Івано-Франківську по вул. Ботанічній, 8, за результатами якої складений Акт від 20.03.2012, де зазначено, що земельна ділянка площею 0,5742 га по вул. Ботанічна, 8 в м. Івано-Франківську використовується товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатська нафтова компанія" для обслуговування адміністративно-виробничих будівель і споруд без правовстановлюючих документів (а.с. 15).

Згідно з витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки, вартість переданої відповідачу в оренду земельної ділянки складає 2 779 587,45 грн. (а.с. 16).

На підставі зазначеного акту та нормативно-грошової оцінки землі, керуючись Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 156, 157 ЗК України, комісією міськвиконкому по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам складено акт від 01.06.2012р., яким проведено розрахунок збитків за використання земельної ділянки відповідачем без належних правовстановлюючих документів за період з 10.07.2008р. по 01.03.2012р. в розмірі 291 996,31 грн. (а.с. 20).

Вказаний акт був затверджений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 281 від 24.05.2013р. (а.с. 26).

Як вбачається з матеріалів справи, Управлінням земельних ресурсів виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на адресу ТзОВ "Карпатська нафтова компанія" 30.12.2011р. було надіслано лист за № 4072/01-13, в якому повідомив останнього про необхідність оформлення права користування вказаною земельною ділянкою (а.с. 17).

Управління земельних ресурсів листами від 11.06.2012р. за № 1147/01-19/13в та повторно від 18.06.2013р. за № 1074/0118/48 зверталося до відповідача з пропозицією укласти договір оренди земельної ділянки та добровільно відшкодувати збитки за користання земельною ділянкою з порушенням законодавства (а.с. 18-19).

Однак договору оренди земельної ділянки укладено не було, відповідач продовжував використовувати її без правовстановлюючих документів, чим, на думку позивача, завдав Івано-Франківській міській раді збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 291 996,31 грн., що стало підставою звернення до суду.

При винесені постанови колегія суддів керувалася наступним:

Згідно ч.1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації (ст. 125 ЗК України). Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону (ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Відповідно до ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах , що виникають із земельних відносин", вказано, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 ЦК України та частини другої статті 224 ГК України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини).

У розгляді таких справ господарські суди мають враховувати обставини вчинення господарюючими суб'єктами дій щодо оформлення відповідного землекористування та факти своєчасного виявлення контролюючими органами користування земельними ділянками без оформлення правовстановлюючих документів, а також вчинення дій щодо спонукання суб»єкта оформити право землекористування.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2005р. було набуто у власність нерухомість - адміністративно-виробничі будівлі, що розташовані в м. Івано-Франківську по вул. Ботанічній,8 (а.с. 21).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції чинної на момент укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 13.10.2005р.) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

За змістом ст. 377 ЦК, статей 120, 123, 124 ЗК, ст. 16 Закону України "Про оренду землі" з виникненням права власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку у користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення у строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган державної влади або місцевого самоврядування (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010р. у справі № 3-51гс10).

Позивач стверджує, що ним були вжиті заходи щодо зобов'язання відповідача на укладення договору оренди землі. Зокрема, на адресу відповідача Управлінням земельних відносин виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради був надісланий лист за № 4072/01-13 від 30.12.2011р., в якому висловлено прохання в найкоротший термін оформити право користування земельною ділянкою площею 0,5742 га по вул. Ботанічній, 8 в м. Івано-Франківську, яка згідно рішення сесії Івано-Франківської міської ради від 10.07.2008р. передана відповідачу в оренду (а.с.17).

Проте, відповідач заперечив одержання вказаного листа., а позивачем доказів надсилання вказаного листа суду представлено не було..

Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Загальний порядок укладення господарських договорів визначений ст. 181 ГК України. Зокрема, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Статтею 4 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази надсилання Івано-Франківською міською радою товариству з обмеженою відповідальністю «Карпатська нафтова компанія» проекту договору оренди.

Відтак, лист № 4072/01-13 від 30.12.2011р., на який покликається позивач, не є доказом, що свідчить про вчинення позивачем дій спрямованих на укладення договору оренди, як ініціюючого суб'єкта.

Таким чином, на виконання вказівок Вищого господарського суду України у постанові від 150.07.2014 р., колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не вживались заходи до своєчасного виявлення факту використання відповідачем земельної ділянки, наданої йому в оренду за рішенням міської ради від 10.07.2008р., а також не вчинялося жодних дій щодо спонукання господарюючого суб»єкта оформити право землекористування.

Частиною 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов»язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як зазначалося вище, постановою Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах , що виникають із земельних відносин", передбачено, що для правильного вирішення спору, пов'язаного з відшкодуванням збитків, судам належить встановити складові цивільного правопорушення: неправомірність поведінки, розмір заподіяних збитків, зв'язок між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками, вину особи, що заподіяла збитки.

Підставою для звернення позивача до суду став факт використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів (без оформлення договору оренди) та наявність підстав, для відшкодування позивачу шкоди у вигляді неодержаної орендної плати нарахована на підставі Положення про комісію по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженими рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради №364 від 19.07.2007р., а також Акту визначення розміру збитків, нанесених Івано-Франківській міській раді (неодержаних доходів від орендної плати за землю) від 01.06.2012р.

Проте, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач покликається як на підставу звернення з позовом на Акт перевірки дотримання відповідачем вимог земельного законодавства, яка проведена Управлінням Держкомзему у м. Івано-Франківську лише 20.03.2012р., тобто, через чотири роки після ухвалення рішення міською радою про надання земельної ділянки в оренду та необхідності укладення договору оренди.

Згідно зі ст. 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою КМ України №284 від 19.04.1993р., відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Водночас, сума збитків, яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовним припущенням про можливість отримання ним прибутку в результаті випадкового збігу обставин. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такого виду відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Позивачем не надано суду доказів в підтвердження факту здійснення будь-яких заходів, направлених на одержання доходів у вигляді орендної плати, а також вжиття заходів спрямованих на уникнення збитків, зокрема дій спрямованих на укладення договору оренди, а в разі ухилення останнього - з позовом про спонукання до укладення договору оренди.

Відповідно до ст. 156 Земельного Кодексу України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки заподіяні внаслідок:

а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом;

б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання;

в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок;

г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників;

ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан;

д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, в тому числі шляхом прийняття органами місцевого самоврядування рішень з цього приводу.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Отже, статтею 156 Земельного кодексу України не передбачено такої підстави настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, як не оформлення правовстановлюючого документу (договору оренди).

Крім того, позивачем не надано суду документальних доказів достатніх для визначення підстав щодо здійснення розрахунку розміру шкоди заподіяної державі або територіальній громаді внаслідок неправомірного використання відповідачем земельної ділянки.

Отже, зазначені обставини свідчать про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення, як обов'язкової умови настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, з огляду на що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову колегія суддів визнає правомірним.

Щодо твердження відповідача про те, що стягнення заподіяних позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди внаслідок використання відповідачем земельної ділянки площею 0,5742га по вул. Ботанічній, 8 в м. Івано-Франківську за період з 10.07.2008р. по 01.03.2011р. вже було предметом розгляду господарським судом Івано-Франківської області у справі №5010/1211/2011-3/47, то колегія суддів зазначає наступне:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області у справі №5010/1211/2011-3/47, яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позовних вимог Івано-Франківській міській раді до ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» про стягнення збитків у розмірі 208 380,23 грн. за період з 10.07.2008р. по 01.03.2011р. (а.с. 174-180).

Підставою подання вказаного позову було рішення виконавчого комітету міської ради № 170 від 23.03.2011р. про затвердження акту комісії визначення розміру збитків в розмірі 208 380,23 грн. (а.с. 171-172). Відмовляючи в позові, суд зазначив, що позивачем не було доведено факту користування ТзОВ «Карпатська нафтова компанія» без правовстановлюючих документів, оскільки встановлення таких фактів відноситься до компетенції відповідних інспектуючих органів, а відтак ні суд, ні інший орган не наділені повноваженням щодо виявлення та встановлення таких фактів.

Позовні вимоги у справі № 909/1324/13 обґрунтовані з посиланням на рішення виконавчого комітету міської ради № 281 від 24.05.2013р. про затвердження акту комісії визначення розміру збитків в розмірі 291 996,31 грн., розмір збитків 291 996,31 грн. нараховано відповідно до документів, які свідчать про використання відповідачем спірної земельної ділянки без правовстановлюючих документів, зокрема акт перевірки дотримання земельного законодавства від 20.03.2012р.

Зі змісту п.3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р. вбачається, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що в даному випадку у справі № 909/1324/13 позовна заява №1776/09-15/в від 04.11.2013р. (вх. №11922/13 від 12.11.2013р.) про стягнення збитків у розмірі 291 996,31 грн. за період з 10.07.2008р. по 01.03.2012р. подана з інших підстав ніж у справі № 5010/1211/2011-3/7.

Щодо твердження відповідача про сплату ним земельного податку, не будучи при цьому орендарем земельної ділянки, якою він користується, то суд не може прийняти це як доказ, оскільки земельний податок має іншу правову природу ніж орендна плата і регламентується різними законодавчими та нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Посилання відповідача, як на підставу своїх заперечень щодо позовних вимог на норми Закону України "Про плату за землю", є безпідставним, оскільки вказаний закон втратив чинність із прийняттям Податкового кодексу України.

Підпунктами 14.1.72, 14.1.136, 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до вимог статей 286, 288 Кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку державної і комунальної власності є договір оренди такої земельної ділянки.

Власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою (стаття 287 Кодексу).

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Івано-франківської області від 24.10.2014р. у справі №909/1324/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Івано-Франківської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.