ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015 р. Справа №917/2647/14

За позовом Малого колективного підприємства "Фірми "Аделла", вул. Харківська, буд.25-а, м. Кременчук, 39600

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремойл", проїзд 40 річчя ДАЇ, 3, м. Кременчук, 39631

про визнання правочину недійсним

Суддя Киричук О.А.

Представники сторін:

від позивача: Єгорова Н. П., Зємцова А. В., дов. № 3 від 26.01.2015 р.,

від відповідача: Храменков Ю. О., дов. б/н від 08.01.2015 р.

Розглядається позовна заява про визнання договору постачання нафтопродуктів №1 від 01.02.2013 року недійсним.

Ухвалою від 31.12.14 року порушено провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 27.01.15 року.

В судовому засіданні 27.01.2015 року для з'ясування обставин справи та надання їм правової оцінки заслухані представники сторін.

Представник позивача заявив усне клопотання про витребування у відповідача додаткових доказів, яке відхилене судом з посилання на ст. 38 ГПК України.

Представник позивача заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи для надання додаткових доказів (вх.№ 952 від 27.01.15 р.).

В судовому засіданні 27.01.2015 року у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 19.02.15 р. 10-00.

Позивачем через канцелярію суду надано заяву про зміну предмету позову (вх. № 2004 від 13.02.2015 р.), відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача передоплату за товар у розмірі 293 307,20 грн.

Відповідач через канцелярію суду надав відзив на заяву про зміну предмету позову (вх. № 2184 від 17.02.2015 р.), відповідно до якого просить відмовити в прийнятті даної заяви, посилаючись на те, позивачем порушено вимоги ст. 22 ГПК України, а саме: заяву про зміну предмету спору подано 13.02.2015 р., тобто після початку розгляду господарським судом справи по суті.

При вирішенні питання щодо зміни предмету позову суд виходить з наступного.

Відповідно до абз. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

В абзаці 3 пункту 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, про що зазначається в протоколі судового засідання. При цьому неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК.

Розгляд справи по суті розпочато в судовому засіданні 27.01.2015 року безпосереднім розглядом позовних вимог з заслуховуванням представників сторін, для з'ясування обставин справи та надання їм правової оцінки, про що зазначено в протоколі судового засідання від 27.01.2015 р.

Заяви про зміну предмета або підстави позову, які подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи.

Оскільки заява про зміну предмету позову подана після початку розгляду справи по суті, суд залишає її без розгляду.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву (вх. № 768 від 23.01.2015 р.) та додаткові пояснення до відзиву (вх. № 2185 від 17.02.2015 р.), відповідно до яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

01.02.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Кремойл" (далі відповідач, продавець) та Малим колективним підприємством "Фірма "Аделла" (далі - позивач, покупець) було укладено договір на постачання нафтопродуктів № 1 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти - дизельне пальне (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах цього договору.

Відповідно до розділу 1 "Предмет договору", найменування товару: відповідно рахунків, видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору. Кількість товару: відповідно до рахунків. Вартість товару : відповідно до рахунків. Загальна вартість товару з урахуванням ПДВ: відповідно до рахунків.

Згідно з п. 2.1 договору, оплата за придбаний товар здійснюється покупцем протягом 10-ти днів відповідно до рахунків в безготівковій формі на рахунок продавця.

Відповідно до п. 7.1 договору, даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк дії договору : до 31.12.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем було направлено на адресу позивача рахунок № 26 від 11.02.2013 р. на суму 343 307,20 грн. з ПДВ. Відповідно до видаткової накладної № РН-4 від 11.02.2013 та довіреності № 12 від 08.02.2013 р. на отримання представником покупця Чередник Сергієм Івановичем від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремойл" цінностей за рахунком-фактурою № 26 від 11.02.2013 р., відповідач передав, а покупець прийняв дизельне паливо підвищеної якості (ЄВРО) марки F виду ІІ в кількості 37 316,00 л. на загальну суму 343 307,20 грн. Зазначена накладна та довіреність підписані представниками сторін та засвідчені печатками.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 17.07.2014 року по справі № 917/879/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремойл" до малого колективного підприємства "Фірма "Аделла" провадження по справі було припинено та затверджено мирову угоду, відповідно до якої на виконання умов договору від 01.02.2013 р. та договору А-60 від 12.02.2013 р. Мале колективне підприємство "Фірма Аделла" зобов'язувалось сплатити грошові кошти в сумі 111 240,00 грн. у строк до 01.03.2015 р.

Як зазначає позивач, вищезазначений договір № 1 від 01.02.2013 р. не був спрямований на настання реальних правових наслідків, тобто є фіктивним, оскільки позивачем не було отримано товар. Також, при укладенні даного договору, сторонами не було визначено предмету, ціни та строку дії договору. Тому, на його думку, з вказаних підстав, договір має бути визнаний судом недійсним.

При вирішенні спору по суті, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлі-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до презумпції правомірності правочину, встановленої ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом

Статтею 203 ЦК України визначено перелік загальних умов, необхідних для чинності правочину.

Відповідно до частин 1, 2, 3 зазначеної статті, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. При цьому, як встановлено ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З наведених норм вбачається, що для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію чи укладено без достатньої цивільної дієздатності сторін.

Відповідно до частини 1 статті 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону може бути на вимогу однієї із сторін або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним.

Згідно п. 2.2 Постанови Пленуму ВГСУ №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 р., за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Відповідно до п. 3.11. вищезазначеної постанови, фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач передав, а позивач прийняв дизельне паливо підвищеної якості (ЄВРО) марки F виду ІІ в кількості 37 316,00 л. на загальну суму 343 307,20 грн. на умовах договору постачання нафтопродуктів №1 від 01.02.2013 р., що підтверджується видатковою накладною №РН-4 від 11.02.2013 р. та довіреністю № 12 від 08.02.2013 р. на отримання представником покупця Чередник Сергієм Івановичем від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремойл" цінностей за рахунком-фактурою № 26 від 11.02.2013 р. Зазначена накладна підписана та засвідчена печатками сторін.

Посилання позивача на те, що Чередник Сергій Іванович фактично не отримував дизельне паливо, не підтверджено належними доказами.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до частини 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

За таких обставин, закон визнає ціну договору істотною умовою будь-якого договору, і визначає момент укладення договору як момент досягнення сторонами у належній формі згоди щодо всіх його істотних умов, в тому числі і ціни.

Твердження позивача про те, що оспорюваний договір не містить належного визначення предмету, ціни, строку дії договору, відповідно суперечить вимогам закону, матеріалами справи спростовується.

Так, розділом 1 оспорюваного договору сторони вичерпно повно визначили:

п. 1.1. Продавець зобов'язується передати у власність покупця нафтопродукти - дизельне пальне (надалі - товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

п. 1.2. Найменування товару: відповідно рахунків, видаткових накладних, що є невід'ємною частиною цього договору.

1.3. Кількість товару: відповідно до рахунків.

1.4. Вартість товару: відповідно до рахунків.

1.5. Загальна вартість товару з урахуванням ПДВ: відповідно до рахунків.

Також, відповідно до п. 7.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення його печатками. Строк дії договору до 31.12.2013 р.

За таких обставин, сторони в договорі визначили предмет, ціну та строк дії договору, відповідно твердження позивача про відсутність в договорі істотних умов - предмету, ціни, строку дії договору не відповідають дійсності.

Судом приймається до уваги, що спірний договір був предметом розгляду у справі № 917/879/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремойл" до Малого колективного підприємства "Фірми "Аделла" про стягнення 138471 грн. Сторонами по справі укладено мирову угоду, яка затверджена судом (ухвала господарського суду Полтавської області від 17.07.2014 року у справі № 917/879/14).

З огляду на зазначені у позовній заяві обставини та надані докази, суд не вбачає підстав для визнання недійсним договору постачання нафтопродуктів №1 від 01.02.2013 р. За даних обставин, заявлений позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено ______________

Суддя О. А. Киричук