ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 р. Справа № 914/39/15

За позовом: Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтердрафт», м. Львів,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області, м. Львів,

про: стягнення 16 910,82 грн.

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: не з'явився.

відповідача: Посікіра Р. Р. - довіреність б/н від 19.01.2015 р.,

Картуненко В. - директор,

третя особа: Парамонов О.С. - довіреність №18-11-00065 від 12.01.2015 р.

Представникам сторін роз'яснено їх права та обов'язки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтердрафт» про стягнення 16 910,82 грн.

Ухвалою від 13.01.2015р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 26.01.2015р., до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській області.

В судовому засіданні 26.01.2015р. представник позивача надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вимоги ухвали суду від 13.01.2015 р. виконав.

В судовому засіданні 26.01.2015р. представник відповідача надав письмовий відзив по справі, щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі, вимог ухвали суду від 13.01.2015 р. не виконав.

В судовому засіданні 26.01.2015р. представник третьої особи надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вимоги ухвали суду від 13.01.2015 р. не виконав.

В судовому засіданні 26.01.2015р. оголошено перерву до 09.02.2015р.

В судове засідання 09.02.2015р. представник позивача з'явився. Надав пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав розрахунок орендної плати за договором № 136 від 29.09.11р. та довідку про відсутність тотожного спору та письмове пояснення по суті позовних вимог.

В судове засідання 09.02.2015р. представник відповідача з'явився, щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі. Заявив, що зміни до договору оренди нерухомого державного майна № 136 від 29.09.2011р. не вносилися, заборгованість по сплаті орендної плати відсутня.

В судове засідання 09.02.2015р. представник третьої особи не з'явився, вимог ухвали суду від 13.01.2015р. не виконав.

В судовому засіданні 09.02.2015р. оголошено перерву до 16.02.2015 р.

В судове засідання 16.02.2015р. представник позивача не з'явився.

В судове засідання 16.02.2015р. представник відповідача з'явився, щодо позовних вимог заперечив у повному обсязі.

В судове засідання 16.02.2015р. представник третьої особи з'явився. Надав пояснення по справі, заявлені позивачем позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

29 вересня 2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інтердрафт» (Орендар) укладено Договір оренди нерухомого державного майна, що належить до державної власності №136 (Договір), згідно п.1.1 якого орендодавець (третя особа у справі) передає, а орендар (відповідач у справі) приймає в строкове платне користування (орендна ставка 10%) нерухоме державне майно - вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 40,5 кв.м., які розміщені на третьому поверсі чотирьохповерхової адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 222, яке знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» (балансоутримувач).

Відповідно до п. 1.2. Договору майно передається в оренду з метою проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі.

Відповідно до п. 5.1. Договору орендар зобов'язаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього Договору.

Згідно п. 10.1. Договору, цей Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 29.09.2011 р. по 27.09.2014 р. включно.

До матеріалів справи долучено аудиторський звіт Міністерства оборони України Територіального північно-східного управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю №234/1/31/29 від 19.02.2013 р. про результати аудиту відповідності окремих питань діяльності Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» за період з 01.01.2012 р. по 01.01.2013 р., було проведено обстеження приміщення, переданого в оренду відповідачу, яким встановлено, що площа фактично використовувалась, як офісне приміщення.

В ході проведення перевірки по даному Договору оренди здійснений розрахунок орендної плати, що підлягає перерахуванню до Держбюджету та Установи, за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 р. на суму 16 910,82 грн. (орендна ставка 18%), виходячи з фактичного цільового використання орендованого майна як офісного приміщення.

В матеріалах справи відсутні вимоги чи пропозиції від орендодавця, щодо розірвання чи внесення змін до Договору в частині збільшення орендної плати, адресовані відповідачу. Заборгованість по сплаті орендної плати, встановленої діючим Договором, відсутня.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав суду Акт від 15.08.2013 р. обстеження об'єкта оренди щодо цільового використання орендованого майна - нежитлових приміщень загальною площею 40,5 кв.м., які розміщені на третьому поверсі чотирьохповерхової адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 222, яке знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», проведеного Відділу КРР та аудиту РВ ФДМУ по Львівській області, згідно якого встановлено, що станом на 15.08.2013 р. відповідач використовує державне орендоване майно для розміщення офісу. (а.с.29)

Наведене стало підставою для звернення позивача - балансоутримувача до суду з вимогою до відповідача про відшкодування 16 910,82 грн. недоотриманої орендованої плати.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Враховуючи те, що спірні правовідносини у даній справі виникли із орендних правовідносин, то при вирішенні спору слід керуватися нормами Цивільного і Господарського кодексів України, а оскільки предметом договору оренди є майно, яке перебуває на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», то ще підлягають застосуванню положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Згідно положень статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1,2 ст.. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" за договором оренди орендаря може бути зобов'язано використовувати об'єкт оренди за цільовим призначенням відповідно до профілю виробничої діяльності підприємства, майно якого передано в оренду, та виробляти продукцію в обсягах, необхідних для задоволення потреб регіону.

Орендар зобов'язаний використовувати та зберігати орендоване майно відповідно до умов договору, запобігати його пошкодженню, псуванню.

Як убачається з договору оренди, його умовами передбачено, що майно передається в оренду відповідачу з метою проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі.

Відповідно до п. 5.1. Договору орендар зобов'язаний використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього Договору.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

У відповідності до ст. 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Підставою для звернення позивача до суду став аудиторський звіт Міністерства оборони України Територіального північно-східного управління внутрішнього аудиту та контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю №234/1/31/29 від 19.02.2013 р. про результати аудиту відповідності окремих питань діяльності Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій» за період з 01.01.2012 р. по 01.01.2013 р., згідно якого було проведено обстеження приміщення, переданого в оренду відповідачу, яким встановлено, що площа фактично використовувалась, як офісне приміщення.

На підставі наведеного здійснений розрахунок орендної плати, що підлягає перерахуванню до Держбюджету та Установи, за період з жовтня 2011 року по грудень 2012 р. на суму 16 910,82 грн. (орендна ставка 18%), виходячи з фактичного цільового використання орендованого майна як офісне приміщення.

Стягнення збитків (упущеної вигоди) здійснюється за ст. 224 Господарського кодексу України, якою передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, особа, яка вважає, що зазнала завдані збитки, повинна довести їх наявність та розмір. Для визначення розміру не одержаних доходів (упущеної вигоди) кредитор повинен також довести, що він вжив всіх необхідних заходів для того, щоб не допустити їх настання.

Таким чином, суд вважає, що підстав для стягнення недоотриманої орендної плати (тобто суми орендної плати за ставкою 18%, за цільовим використанням майна - розміщення офісу) не має, оскільки договором була встановлена ставка орендної плати 10%, з метою використання орендного майна - проведення виставок непродовольчих товарів без здійснення торгівлі, а отже й сума, на яку позивач мав розраховувати у разі належного виконання зобов'язання відповідачем, тобто у разі цільового використання орендованого майна, саме виходячи зі ставки 10%.

Позивач не навів правового обґрунтування заявленого позову, пославшись лише на Акт від 15.08.2013 р. обстеження об'єкта оренди щодо цільового використання орендованого майна - нежитлових приміщень загальною площею 40,5 кв.м., які розміщені на третьому поверсі чотирьохповерхової адміністративної будівлі за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 222, яке знаходиться на балансі Державного підприємства Міністерства оборони України «Львівський завод збірних конструкцій», проведеного Відділу КРР та аудиту РВ ФДМУ по Львівській області, який сам по собі не є належним і допустимим доказом порушення відповідачем договірних зобов'язань і завдання позивачеві збитків, а відтак не свідчить про наявність підстав для задоволення даного позову.

З огляду на викладене, суд вважає, що доводи позивача не підтверджені належними та допустимими доказами, позовні вимоги не підлягають до задоволення, у позові слід відмовити.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір в силу ст. 49 ГПК України слід залишити за позивачем.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст рішення підписано 18.02.2015 р.

Суддя Синчук М.М.