ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2015 рокуСправа № 912/4646/14
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Поліщук Г.Б. розглянув матеріали справи № 912/4646/14 від 15.12.2014

за позовом: Прокурора Новоархангельського району

до відповідача: Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. Осієвського Івана Юхимовича

про визнання недійсними наказів

за участю представників сторін:

від прокуратури - Боруш А.О., службове посвідчення № 019543 від 12.08.2013;

від відповідача - участі не брали;

від третьої особи - Яношевський В.П., довіреність № 300 від 20.06.2014.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Прокурором Новоархангельського району в інтересах держави подано позов до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області про визнання недійсними наказів, якими гр. Осієвському І.Ю. надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою та затверджено документацію із землеустрою і передано в оренду земельні ділянки для ведення фермерського господарства, а саме:

№ 11-68/14-14-СГ від 08.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-110/14-14-СГ від 19.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-112/14-14-СГ від 19.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-115/14-14-СГ від 19.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-116/14-14-СГ від 19.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

11-117/14-14-СГ від 19.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-118/14-14-СГ від 19.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-119/14-14-СГ від 19.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-125/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-120/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-122/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-123/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-124/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-128/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-129/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою";

№ 11-594/14-14-СГ від 03.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-598/14-14-СГ від 03.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-597/14-14-СГ від 03.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-596/14-14-СГ від 03.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-595/14-14-СГ від 03.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-592/14-14-СГ від 03.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-581/14-14-СГ від 01.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-580/14-14-СГ від 01.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-593/14-14-СГ від 03.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-577/14-14-СГ від 01.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-578/14-14-СГ від 01.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки";

№ 11-579/14-14-СГ від 01.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки".

Позовна заява мотивована порушенням відповідачем вимог земельного законодавства при прийнятті даних наказів, а саме приписів ч.7 ст.7 Закону України "Про фермерське господарство", якою передбачено, що земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Крім того, у поданому позові прокурор посилається на те, що при зверненні до відповідача гр.Осієвський І.Ю. не обгрунутвав розміри земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства та не надав підтвердження наявності необхідної для обробітку такої площі землі техніки.

Ухвалою господарського суду від 15.12.2014 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі.

Відповідач 14.01.2015 подав до господарського суду заперечення на позовну заяву, відповідно до яких вважає позов прокурора належним чином не обґрунтованим, таким, що не містить посилання на конкретні факти, що могли б слугувати основою для визнання наявності в діях Головного управління правопорушення.

Головне управління Держземагентства у Кіровоградській області у поданих запереченнях зазначає про те, що у відповідності до приписів Земельного кодексу України підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідач вказує на зазначення гр. Осієвським І.Ю. при поданні заяви про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду необхідних відомостей та надання всіх передбачених законодавством документів, а тому підстав для відмови у задоволенні такої заяви не було, з чого відповідач робить висновок про правомірність оспорюваних наказів.

У поданому запереченні на позов відповідач просить господарський суд розгляд даної справи проводити за відсутності його представника.

Третьою особою - гр. Осієвським І.Ю. 14.01.2015 до господарського суду подані заперечення щодо поданого позову, у яких останній зазначає про дотримання ним вимог чинного законодавства та надання всіх необхідних документів при зверненні до Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області з клопотаннями про надання в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства. У поданих запереченнях гр. Осієвський звертає увагу на відсутність у законодавстві заборони мати громадянину декілька земельних ділянок та на неможливість втручання в право особи, яке вона отримала за відповідними наказами, виконавши усі вимоги законодавства, з огляду на можливі недоліки в організації діяльності органу, що таке право їй надав.

02.02.2015 прокурором Новоархангельського району подано клопотання про вихід за межі позовних вимог, у якому прокурор, посилаючись на ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, просить визнати недійсними договори оренди земельних ділянок, укладені між Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області та гр.Осієвським І.Ю. (всього 6 договорів).

Клопотання обґрунтоване встановленням під час розгляду даної справи обставин щодо укладення на підставі оспорюваних прокурором наказів Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області договорів оренди земельних ділянок. Прокурор вважає, що вказані договори оренди укладені з порушенням вимог земельного законодавства та підлягають визнанню недійсними.

Розглянувши подане клопотання прокурора про вихід за межі позовних вимог, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для прийняття його до розгляду, виходячи з наступного.

У клопотанні прокурором фактично викладено додаткові позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, укладених між відповідачем у даній справі - Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області та третьою особою яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - громадянином Осієвським І.Ю.

Тобто дану позовну вимогу прокурором пред'явлено в тому числі і до гр. Осієвського І.Ю., який не є відповідачем у даній справі. При цьому, гр. Осієвський І.Ю. є фізичною особою та не може бути стороною у даній справі з урахуванням приписів ст.ст. 1, 21 Господарського процесуального кодексу України, а вихід за межі позовних вимог за клопотанням прокурора без залучення фізичної особи гр. Осієвського І.Ю. до участі у справі як відповідача суперечитиме приписам процесуального права.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні прокурора та представника третьої особи, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За приписами ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Фермерське господарство має своє найменування, печатку і штамп.

Фермерське господарство діє на основі Статуту. У Статуті зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

У відповідності до ч.1 ст.5 Закону України "Про фермерське господарство" право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" визначено, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Перелік документів, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві, затверджується Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної аграрної політики.

Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство" заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки.

Проект відведення земельних ділянок розробляється за рахунок Українського державного фонду підтримки фермерських господарств.

Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону.

Земельні ділянки для ведення фермерського господарства передаються громадянам України у власність і надаються в оренду із земель державної або комунальної власності (частина 3 статті 7 Закону України "Про фермерське господарство").

Згідно з ч.1 ст.124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Частина 4 ст.122 Земельного кодексу України передбачає, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно Положення Про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №445, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Положенням про Головне управління Держземагентства в області, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10.05.2012 №258 із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства №40 від 25.01.13р. повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області наділені Головні управління Держземагентства в областях.

З наведеного вбачається, що відповідач, приймаючи спірні накази, діяв в межах своїх повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювані накази Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області підписані першим заступником начальника управління Збаржевецьким І.В.

Відповідачем, на вимогу суду, надано копію Порядку взаємозаміщення начальника, першого заступника начальника та заступника начальника Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області у разі їх відсутності, затвердженого наказом Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області від 16.04.2014 №27 "Про розподіл обов'язків між начальником, першим заступником начальника та заступником начальника Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області". У відповідності до вказаного Порядку, у разі відсутності начальника Головного управління, посадовою особою, яка його заміщає є перший заступник начальника управління Збаржевецький І.В.

Матеріалами справи підтверджено перебування начальника управління у відрядженні 19.05.2014 (т.3 а.с. 9) та 21.05.2014 (т.3 а.с. 125), у відпустці 08.05.2014 (т.3 а.с. 123). Наказом Держземагентства України від 26.05.2014 №208-кт/а начальника Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області звільнено (т.3 а.с. 124).

За наведених обставин господарський суд дійшов висновку про наявність у першого заступника Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області повноважень на підписання спірних наказів.

В якості підстав визнання недійсними наказів Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області прокурор зазначає відсутність обґрунтування розмірів земельних ділянок з урахуванням можливості їх обробітку, необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок, відсутність визначених перспектив діяльності фермерського господарства та ненадання підтвердження наявності необхідної для обробітку такої площі землі техніки.

Матеріали справи свідчать про те, що гр. Осієвський І.Ю. є громадянином України, що підтверджено паспортом серії ЕА 223136, виданим 14.05.1997 Гайворонським РВ УМВС України у Кіровоградській області. Отже, гр. Осієвський має право на створення фермерського господарства.

При зверненні із клопотанням до відповідача про відведення в оренду земельних ділянок для ведення фермерського господарства, гр.Осієвський визначив кількість членів фермерського господарства - один, а також те, що правом на безоплатне оформлення земельної ділянки у власність скористався, на земельній ділянці планує вирощувати зернові культури.

До клопотань заявником додано викопіювання з кадастрової карти, копію паспорту, ідентифікаційного номера та диплому про закінчення аграрного навчального закладу.

Крім того, з наданих відповідачем до суду копій документів, що подавались гр. Осієвським І.Ю. для оформлення права користування земельними ділянками для ведення фермерського господарства, вбачається, що при зверненні до відповідача гр. Осієвським подавалось обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Наведені обставини спростовують твердження прокурора про недотримання гр. Осієвським при зверненні до відповідача, та Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області при прийнятті спірних наказів, приписів ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство".

В частині твердження прокурора про незаконність спірних наказів у зв'язку з наданням гр. Осієвському земельних ділянок, розташованих не єдиним масивом, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначалось господарським судом, за змістом статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Отже, дана норма передбачає, що фермерське господарство, як форма підприємницької діяльності громадян, використовує для отримання прибутку земельні ділянки (без обмежень знаходження в єдиному масиві), які надані для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини 7 статті 7 Закону земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро- і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури.

Тобто, надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли, орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення лісового та водного фондів єдиним масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства.

На підставі наказів № 11-68/14-14-СГ від 08.05.2014, № 11-110/14-14-СГ від 19.05.2014, № 11-112/14-14-СГ від 19.05.2014, № 11-115/14-14-СГ від 19.05.2014, № 11-116/14-14-СГ від 19.05.2014, 11-117/14-14-СГ від 19.05.2014, № 11-118/14-14-СГ від 19.05.2014, № 11-119/14-14-СГ від 19.05.2014, № 11-125/14-14-СГ від 21.05.2014, № 11-120/14-14-СГ від 21.05.2014, № 11-122/14-14-СГ від 21.05.2014, № 11-123/14-14-СГ від 21.05.2014, № 11-124/14-14-СГ від 21.05.2014, № 11-128/14-14-СГ від 21.05.2014, № 11-129/14-14-СГ від 21.05.2014 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою" гр. Осієвським І.Ю. виготовлено проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Покотилівської та Розсохуватецької сільських рад Новоархангельського району.

Як вбачається із матеріалів справи, наказами Головного управління Держземагентства у Кіровоградській області № 11-594/14-14-СГ від 03.07.2014, № 11-598/14-14-СГ від 03.07.2014, № 11-597/14-14-СГ від 03.07.2014, № 11-596/14-14-СГ від 03.07.2014, № 11-595/14-14-СГ від 03.07.2014, № 11-592/14-14-СГ від 03.07.2014, № 11-581/14-14-СГ від 01.07.2014, № 11-580/14-14-СГ від 01.07.2014, № 11-593/14-14-СГ від 03.07.2014, № 11-577/14-14-СГ від 01.07.2014, № 11-578/14-14-СГ від 01.07.2014, № 11-579/14-14-СГ від 01.07.2014 "Про затвердження документації із землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки", громадянину Осієвському І.Ю. надано в оренду строком на 15 років земельні ділянки із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебували в запасі, на території Покотилівської та Розсохуватецької сільських рад, з цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.

10.12.2014 між Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області та гр. Осієвським І.Ю., на підставі даних наказів, укладено договори оренди земельних ділянок та того ж дня за актами приймання-передачі земельні ділянки передано орендарю. Право оренди зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту договорів оренди та з Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, цільове призначення земельних ділянок, наданих в оренду - для ведення фермерського господарства.

За повідомленням представника гр. Осієвського на момент розгляду даної справи фермерське господарство перебуває в процесі створення, як юридична особа ще не зареєстроване.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Прокурор не надав суду, як того вимагають статті 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, належного обґрунтування власної позиції щодо порушення Головним управлінням Держземагентства у Кіровоградській області діючого законодавства України при прийнятті спірних розпоряджень, як і не довів в чому полягає порушення інтересів держави в особі Державної інспекції сільського господарства в Кіровоградської області в зв'язку з прийняттям відповідачем спірних наказів.

Відповідно до основної мети Закону України "Про фермерське господарство", визначеної в преамбулі Закону, цей Закон визначає правові, економічні та соціальні засади створення та діяльності фермерських господарств як прогресивної форми підприємницької діяльності громадян у галузі сільського господарства України. Закон спрямований на створення умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним, а держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів". Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином , питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Європейський Суд визнав, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Водночас зазначивши, що суд зобов'язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Європейський Суд наголошує на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має повне право розумно очікувати, що якщо місцевий орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади. Рішенням Європейського суду з права людини від 24.06.2003 №44277/98 "Стретч проти Сполученого Королівства" встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", отже визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

Судовим рішенням Європейського Суду з прав людини від 26.03.2013 у справі Рисовський проти України, Європейський Суд зауважив, що потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), заява №36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Отож державні органи, які не впроваджують або недотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п.74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), п.58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgo v. Croatia), заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (PincovaandPinc v. theCzechRepublic), п.53, та "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), п.38).

Матеріали справи свідчать про те, що гр. Осієвський І.Ю. вчинив необхідні дії для правомірного набуття в оренду земельних ділянок для створення фермерського господарства. Визнання недійсними спірних наказів призведе до позбавлення права гр. Осієвського І.Ю. скористатись законним правом на створення фермерського господарства.

Проте, така ситуація є не припустимою з огляду на висновки Європейського Суду з прав людини.

За викладених обставин господарський суд прийшов до висновку, що позов прокурора не підлягає задоволенню.

Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, а позивачем у справі є прокурор, судовий збір відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України та пункту 4.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.2013 (з подальшими змінами і доповненнями) в дохід Державного бюджету України не стягується.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 25.02.15

Суддя Г.Б. Поліщук