КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа№ 910/21400/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Заворотній А.В.,

від відповідача -не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест» б/н від 15.12.14

на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2014

у справі № 910/21400/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Техноторг-Лізинг», м. Миколаїв

до товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест», м. Київ

про стягнення 131 190грн.10коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2014 (суддя Цюкало Ю.В.) задоволено позов ТОВ «Техноторг-Лізинг» та стягнуто з ТОВ «Хаски-Інвест» 85515грн.92коп. заборгованості за договором фінансового лізингу №819 від 05.07.2013, 9120 грн. 04 коп. - пені, 25 400 грн. штрафу, 1202 грн. 25 коп. три відсотки річних, 9951грн. 89 коп. - інфляційних втрат та 2623грн. 80 коп. судового збору. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки умовами договору передбачено обов'язок відповідача сплачувати лізингові платежі за весь час користування предметом лізингу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт вважає, що згідно умов укладеної сторонами додаткової угоди №1В про розірвання договору фінансового лізингу його зобов'язання щодо сплати лізингових платежів припинилися в зв'язку з поверненням позивачу предмету лізингу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про обґрунтованість своїх вимог з посиланням на умови договору та ч. 3 ст. 653 ЦК України.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, проте подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з тим, що директор товариства представляє інтереси підприємства в іншому судовому засіданні. Розглянувши подане клопотання колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення враховуючи наступне.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З врахуванням вищенаведеного судова колегія визнала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду скарги. Отже, постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

05.07.2013 між позивачем та відповідачем укладено договір фінансового лізингу №819 відповідно до умов якого Позивач зобов'язався набути у власність та передати у користування відповідачу комбайн зернозбиральний КЗС-1218 у комплекті із зерновою жниваркою та транспортним візком, 2 од., загальною вартістю 2 540 000грн., а відповідач зобов'язався прийняти предмет лізингу, сплатити авансовий платіж та наступні за ним лізингові платежі, у розмірі та строки, визначенні сторонами в додатку №1 до договору.

На виконання умов договору з врахуванням додатків №2710L11/01 та №2710L11/02 позивач передав, а відповідач отримав предмети лізингу, що підтверджується актом прийому-передачі у фінансовий лізинг N2819-1 та №819-2 від 12.07.201.

Однак відповідач неналежним чином виконував свої зобов'язання по сплаті лізингових платежів, в зв'язку з чим останні були перераховані на підставі та в порядку передбаченому п.п. 2.2.,2.4. договору. При перерахуванні сплачені відповідачем суми, на підставі п.2.9. договору, були направленні в першу чергу на погашення заборгованості по лізинговій ставці (ставка лізингодавця), як складової частини лізингових платежів.

12.03.2014 року, в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, сторони уклали додаткову угоду №1В, якою розірвали договір за взаємною згодою.

Пунктом 2 додаткової угоди сторони передбачили, що відповідач протягом 1 календарного дня з моменту підписання угоди зобов'язується повернути позивачу техніку, що є предметом лізингу.

Відповідно до п.3 додаткової угоди лізингові платежі, які були сплачені відповідачем до моменту укладання додаткової угоди, залишаються у власності позивача.

Відповідач 12.03.2014 повернув позивачу предмет лізингу, що підтверджується актом приймання-передачі N9819-В-1 та №819-В-2.

Згідно п. 2.10. договору сторони погодили, що у разі дострокового припинення дії договору: лізингові платежі мають бути сплачені відповідачем за весь час користування предметом лізингу; грошові кошти, сплачені лізингоодержувачем лізингодавцю за цим договором за весь час користування предметом лізингу лізингоодержувачу не повертаються та залишаються у власності лізингодавця.

Звертаючись до суду з позовом позивач, враховуючи перерахунок лізингових платежів та дату повернення предмету лізингу, вказав, що загальна заборгованість відповідача по лізинговим платежам станом на 10.09.2014 складає 1 121 524грн.26коп., проте беручи до уваги повернення предмету лізингу, позивач просить стягнути з відповідача лише прострочену заборгованість по сплаті ставки лізингодавця, як складової частини лізингового платежу, яка згідно додатку №1 "Розрахунок основної заборгованості" складає 85 515грн.92коп. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 9120 грн. 04 коп. пені, 25 400 грн. штрафу, 1202 грн. 25 коп. три відсотки річних, 9951грн. 89 коп. - інфляційних втрат.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний, зокрема, своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Так, судом встановлено, що лізингоодержувач - ТОВ «Хаски-Інвест» не виконувало зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором. На дату припинення договору фінансового лізингу відповідач має заборгованість зі сплати лізингових платежів.

Як зазначалось вище, заперечуючи проти вимог позивача та стягнення судом першої інстанції заборгованості з лізингових платежів, відповідач посилається на те, що його зобов'язання щодо сплати лізингових платежів припинилися в зв'язку з припиненням договору фінансового лізингу та поверненням позивачу предмету лізингу.

Проте, такі заперечення відповідача є безпідставними, враховуючи наступне.

Так, право лізингодавця відмовитися від договору лізингу передбачене частиною другою статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг", а наслідки розірвання такого договору визначено статтею 10 цього Закону, зокрема, пунктами 5 і 6, якими передбачено право лізингодавця стягнути з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону або договору.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Пунктом 2.10. договору сторони встановили, що у разі дострокового припинення дії цього договору лізингові платежі (компенсація вартості активу та ставка лізингодавця) мають бути оплачені лізингоодержувачем у повному обсязі за весь час користування предметом лізингу.

Пунктом 2.11. договору визначено, що факт повернення лізингоодержувачем лізингодавцю предмету лізингу жодним чином не змінює складу лізингових платежів (компенсація вартості активу та ставка лізингодавця) та розміру лізингових платежів (у тому числі в частині існуючої заборгованості), що належить до сплати з боку лізингоодержувача на користь лізингодавця за весь час користування лізингоодержувачем предметом лізингу до моменту його повернення лізингодавцю.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення умов договору та приписів наведених правових норм свої зобов'язання по сплаті лізингових платежів повністю не виконав.

Крім того, відповідно до частин другої, третьої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, зі змісту наведеної норми права випливає, що домовленість сторін про розірвання угоди не виключає проведення між сторонами розрахунків за зобов'язаннями, що виникли до розірвання угоди, у тому числі застосування заходів майнової відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань з урахуванням умов договору та структури лізингових платежів (див. Постанову Верховного Суду України від 19.12.2011 № 3-136гс11).

Отже, порушення лізингоодержувачем зобов'язань по сплаті лізингових платежів, що мало наслідком припинення договору на майбутнє шляхом і відповідно припинення на майбутнє права користування предметом лізингу, не може бути підставою для звільнення лізингоодержувача від обов'язку виконання ним свого грошового зобов'язання, термін виконання якого вже настав і яке було порушене (невиконане) відповідачем. Розірвання договору фінансового лізингу з підстави прострочення сплати лізингоодержувачем лізингових платежів не є підставою звільнення останнього від обов'язку виконання простроченого грошового зобов'язання з сплати лізингових платежів до моменту припинення договору лізингу.

Враховуючи викладене, сума простроченої заборгованості по сплаті ставки лізингодавця, як складової частини лізингового платежу, за період здійсненого відповідачем-лізингоодержувачем користування предметом лізингу, термін сплати якої настав і яку не було сплачено, підлягає стягненню з відповідача.

За викладених обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача простроченої заборгованості по сплаті ставки лізингодавця, як складової частини лізингового платежу, яка згідно додатку №1 "Розрахунок основної заборгованості" складає 85515грн.92коп., а також 9120 грн. 04 коп. - пені, 25 400 грн. штрафу, 1202 грн. 25 коп. три відсотки річних, 9951грн. 89 коп. - інфляційних втрат.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2014 у справі №910/21400/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Хаски-Інвест»- без задоволення.

2. Справу № 910/21400/14 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко