РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №904/8416/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТО-ТРЕЙД»

до Підприємства об'єднання громадян «Добробут» Дніпропетровської обласної громадської організації «Управління соціального захисту ветеранів та інвалідів МВС України»

про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Норочевський О.О. - довіреність № 02/10-14 від 02.10.2014 року;

від відповідача: Кріха В.Б. - довіреність б/н від 07.11.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТО-ТРЕЙД" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Підприємства об'єднання громадян "ДОБРОБУТ" Дніпропетровської обласної громадської організації "Управління соціального захисту ветеранів та інвалідів МВС України" про стягнення пені у розмірі 16 780,95грн., 3% річних у розмірі 2 806,08 грн. та інфляційних втрат у розмірі 40 200,49грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо своєчасності оплати вартості отриманого товару згідно умов Договору поставки нафтопродуктів №170113 від 21.01.2013 року.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 16 780,95 грн. - пені, 2 806,08 грн. - 3% річних (відсотки за користування чужими коштами), 40 200,49 грн. - інфляційних втрат, 1 827,00 грн. - судового збору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області №904/8416/14 від 18.11.2014 року (суддя В.І. Петрова) направлено матеріали справи до господарського суду м. Києва за територіальною підсудністю.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 08.12.2014 року справу прийнято до свого провадження суддею Якименко М.М. та призначено її розгляд на 21.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.01.2015 року розгляд справи відкладено на 28.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 28.01.2015 року розгляд справи відкладено на 11.02.2015 року, та продовжено строк розгляду спору на 15 днів.

В судовому засіданні 11.02.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні 11.02.2015 року представник відповідача позовні вимоги не визнав, та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 11.02.2015 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «НАФТО-ТРЕЙД» (далі по тексту - позивач, продавець) та Підприємством об'єднання громадян «Добробут» Дніпропетровської обласної громадської організації «Управління соціального захисту ветеранів та інвалідів МВС України» (далі по тексту - покупець, відповідач) укладено Договір поставки нафтопродуктів №170113 (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) Продавець зобов'язується поставити та передати у власність Покупця нафтопродукти, іменовані надалі "Товар", в кількості та асортименті, що передбачені за умовами даного договору, а Покупець зобов'язується прийняти Товар від Продавця та оплатити його загальну вартість на умовах даного договору.

Відповідно до пунктів 1.2. та 1.3. Договору, одиницею виміру Товару приймаються Сторонами літри. Асортимент, ціна, кількість, умови і термін поставки Товару обмовляються в додатках, що є невід'ємною частиною даного Договору. Сторони допускають узгодження зазначених у даному пункті Договору умов без складання додатка.

Згідно з п. 3.2. Договору, загальна сума договору становить вартість поставленого на підставі Договору Товару.

Відповідно до п. 4.1. Договору, розрахунки між Сторонами здійснюються в національній валюті України. Вид розрахунків - безготівковий. Форма розрахунків - платіжним дорученням.

Згідно з п. 4.2. Договору, розрахунки за Товар здійснюються Покупцем не пізніше 7-ми банківських днів згідно виставленого Рахунку з моменту відвантаження Товару на склад Покупця. Рахунок виписується Продавцем на підставі заявленої кількості Покупцем. При зміні ціни можлива виписка нового рахунку.

Відповідно до п. 4.3. Договору, зобов'язання Покупця по оплаті Товару вважаються виконаними з моменту зарахування грошових коштів за кожну окрему партію товару на розрахунковий рахунок Продавця.

Факт поставки товару позивачем відповідачу на суму 477 300,05 грн. підтверджується підписаними між сторонами видатковими накладними (копії зазначених документів міститься в матеріалах справи), а саме:

- №РН-0000725 від 30.07.2013 року на суму 168 749,55 грн.;

- №РН-0000861 від 29.08.2013 року на суму 47 500,00 грн.;

- №РН-0000874 від 30.08.2013 року на суму 51 395,00 грн.;

- №РН-0001011 від 07.10.2013 року на суму 41 496,00 грн.;

- №РН-0001048 від 12.10.2013 року на суму 82 555,00 грн.;

- №РН-0001069 від 17.10.2013 року на суму 44 080,00 грн.;

- №РН-0001067 від 18.10.2013 року на суму 41 524,50 грн.;

15 листопада 2013 року Позивачем направлено Відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0001099 від 31 жовтня 2013 року, який було отримано останнім 19 листопада 2013 року. Отже, відповідач, відповідно до умов Договору (п. 4.3. Договору), повинен був здійснити розрахунки з позивачем в термін до 29 листопада 2013 року.

Відповідачем частково оплачено вартість отриманого товару в розмірі 45 036,50 коп. Залишок боргу в розмірі 432 263,55 коп. оплачено відповідачем лише 19.06.2014 року.

Спір у справі виник в зв'язку з тим, що на думку позивача відповідач порушив п. 4.2. Договору, щодо своєчасності оплати вартості отриманого товару, відповідно до умов Договору, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції передбачені умовами Договору та нормами чинного законодавства України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставив відповідачу товар за відповідну плату згідно умов Договору, а відповідач в порушення умов Договору несвоєчасно сплатив на користь позивача вартість отриманого товару.

Відповідач припустився прострочення платежу (несвоєчасно оплатив вартість отриманого товару), а тому позивач, керуючись п. 6.3. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 16 780,95 грн.

Згідно з п. 6.3. Договору, у випадку порушення термінів оплати вартості Товару Покупцем, останній зобов'язаний сплатити на користь Продавця пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 16 780,95 грн. - пені (за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань), нормативно та документально доведені, нараховані відповідно до законодавства, а тому підлягають задоволенню.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2 806,08 грн. - 3% річних (відсотки за користування чужими коштами), 40 200,49 грн. - інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Згідно з п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 2 806,08 грн. - 3% річних (відсотки за користування чужими коштами), 40 200,49 грн. - інфляційних втрат, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Підприємства об'єднання громадян «Добробут» Дніпропетровської обласної громадської організації «Управління соціального захисту ветеранів та інвалідів МВС України» (01021, м. Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 28/2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАФТО-ТРЕЙД» (52001, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, місто Підгородне, ВУЛ.КОМСОМОЛЬСЬКА, будинок 22, ) 16 780 (шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 95 коп. - пені, 2 806 (дві тисячі вісімсот шість) грн. 08 коп. - 3% річних (відсотки за користування чужими коштами), 40 200 (сорок тисяч двісті) грн. 49 коп. - інфляційних втрат, 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 13.02.2015 року.