ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 5023/1310/11

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Владимиренко С.В.,

Самусенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві касаційну скаргу Комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року у справі № 5023/1310/11 Господарського суду Харківської області за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків, до Комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "Вода", м. Харків, про стягнення 9 540 248,57 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - Солдатенко А.М. (дов № 01-42юр/2710 від 24.03.14);

відповідача - Матофій Р.М. (дов. № 123 від 10.12.14),

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2011 року позивач АК "Харківобленерго" пред'явив у господарському суді позов до відповідача КП "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" про стягнення 9 540 248,57 грн.

Вказував, що 03.01.08 між ним та відповідачем був укладений договір № 1.01 про постачання електричної енергії, згідно умов якого він (постачальник) зобов'язався постачати споживачу (відповідачу) електричну енергію, а споживач - сплачувати вартість спожитої електричної енергії на встановлених договором умовах.

Посилаючись на порушенням відповідачем умов договору в частині оплати спожитої електричної енергії в січні 2011 року, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 8 831 427,10 грн. боргу, 89 865,60 грн. річних, 63 313,67 грн. компенсації з перетікання реактивної енергії, 210 379,34 грн. інфляційних втрат та 345 262,86 грн. пені, а всього - 9 540 248,57 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 05 лютого 2013 року (суддя Присяжнюк О.О.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року (колегія суддів у складі: (Здоровко Л.М. - головуючий, Плахов О.В., Шутенко І.А.), позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з КП "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" на користь АК "Харківобленерго" 210 379,34 грн. інфляційних втрат, 89 865,60 грн. річних, 24 577,15 грн. витрат по сплаті державного мита та 227,46 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Надано відстрочку на виконання рішення на 2 місяці до 05.04.13.

Припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення 8 831 427,10 грн. боргу та 63 313,67 грн. компенсації з перетікання реактивної енергії на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, в зв'язку із сплатою боржником зазначених коштів.

Відмовлено в задоволенні вимог про стягнення 345 262,86 грн. пені.

Рішення в частині задоволення позову мотивовані посиланнями на порушення відповідачем умов договору в частині оплати спожитої електричної енергії, що є підставою до покладення на нього обов'язку по сплаті інфляційних втрат та 3 % річних.

Судові акти в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення пені обґрунтовані посиланнями на сплату відповідачем суми основного боргу, а також відсутністю вини відповідача у простроченні виконання ним грошового зобов'язання.

У касаційній скарзі КП "Виробничо-технологічне підприємство "Вода", посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій приписів ст. 625 ЦК України та ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Розглянувши матеріали справи та доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 03.01.08 між сторонами у справі був укладений договір № 1.01 про постачання електричної енергії, згідно умов якого постачальник (позивач) зобов'язався постачати споживачу (відповідачу) електричну енергію, а споживач - сплачувати вартість спожитої електричної енергії на встановлених договором умовах.

Порядок розрахунків врегульований сторонами додатком № 2 до договору № 1.01, згідно якого розрахунковим періодом споживання та оплати за електроенергію визначається календарний місяць. Споживач протягом розрахункового періоду здійснює щоденні планові платежі на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання рівними долями від вартості очікуваного обсягу (п. 4.5 додатку № 2). У разі, якщо за підсумками розрахункового періоду вартість спожитої електроенергії менше, ніж сума оплати, що надійшла за такий календарний місяць, залишок коштів зараховується як попередня оплата споживача за наступні розрахункові періоди за умови відсутності заборгованості споживача за попередні розрахункові періоди. (п. 4.8 додатку № 2). Згідно п. 5 додатку № 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі виставленого постачальником рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії, визначених за показниками розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом).

Відповідно до п. 2.3.4 договору № 1.01 відповідач зобов'язався здійснювати оплату за послуги з компенсації перетікання реактивної електричної енергії між електромережею позивача та електроустановками відповідача згідно з додатком № 4-а.

Положеннями ст.ст. 11, 629 ЦК України встановлено, що договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що на виконання умов договору № 1.01 позивач у січні 2011 року здійснив поставку відповідачу електричної енергії, проте, у зв'язку з порушенням відповідачем договірного зобов'язання в частині здійснення оплати отриманої електричної енергії, утворилась заборгованість в сумі 7 359 522,58 грн., 1 471 904,52 грн. - 20 % ПДВ., 52 761,39 грн. плати з компенсації перетікання реактивної енергії (КРЕ) та 10 552,28 грн. - 20 % ПДВ на КРЕ.

При цьому судами встановлено, що після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачу суму основного боргу у розмірі 7 359 522,58 грн., 1 471 904,52 грн. - 20 % ПДВ., 52 761,39 грн. плати з компенсації перетікання реактивної енергії (КРЕ) та 10 552,28 грн. - 20 % ПДВ на КРЕ.

Встановивши відсутність спору між сторонами в означеній частині вимог, суди попередніх інстанцій обґрунтовано припинили провадження у справі в частині вказаних вимог на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, суди попередніх інстанцій правильно встановили та виходили з того, що порушення відповідачем договірного зобов'язання в частині своєчасної оплати отриманої електричної енергії, є підставою для покладення на останнього обов'язку по їх оплаті.

Враховуючи сплату відповідачем основного боргу та відсутність його вини у простроченні виконання ним грошового зобов'язання, оскільки дохід відповідача залежить від надання послуг з водопостачання споживачам за затвердженим тарифом, а заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості послуг тарифам, що затверджувались органами державної влади, суди попередніх інстанцій правильно відмовили в задоволенні вимог про стягнення пені.

З огляду на викладене, судом апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи, з'ясовано дійсні права і обов'язки сторін та правильно застосовано матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, КП "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" не погоджується з оскаржуваними судовими актами лише в частині задоволення вимог про стягнення 210 379,34 грн. інфляційних втрат та 89 865,60 грн. 3 % річних та посилається при цьому на договір про організацію взаєморозрахунків № 517Е/184 від 29.10.12, яким було змінений порядок та строк здійснення розрахунків за отриману електричну енергію у спірному періоді, що не було враховано судами попередніх інстанцій.

При цьому, судом апеляційної інстанції встановлено, що зазначений договір про організацію взаєморозрахунків № 517Е/184 від 29.10.12 укладений між: Територіальним органом казначейства в Харківській області; Головним фінансовим управлінням Харківської обласної державної адміністрації; Головним управлінням житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації; Комунальним підприємством "Харківводоканал", Акціонерною компанією "Харківобленерго"; Державним підприємством "Енергоринок", ПАТ "Донбасенерго" та Державним агенством резерву України.

Таким чином, КП "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" не є стороною договору № 517Е/184 від 29.10.12, тому на нього не поширюються правовідносини, що виникають між сторонами даного договору, а відтак, - посилання скаржника на зазначений договір є безпідставними.

Суд дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає вимогам ст. 43 ГПК України, переоцінка доказів, відповідно до ст. 1117 ГПК України, не входить до меж перегляду справи судом касаційної інстанції.

Постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, доводи касаційної скарги правильності викладених у ній висновків не спростовують, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Комунального підприємства "Виробничо-технологічне підприємство "Вода" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01 грудня 2014 року у справі № 5023/1310/11 залишити без змін.

Головуючий суддя: Н.Г. Дунаєвська

Судді: С.В. Владимиренко

С.С. Самусенко