КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа№ 910/18610/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Новікова М.М.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Зоріна О.В.;

третьої особи: Кривошея Д.А.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні

інвестиції"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 06.11.2014р.

у справі №910/18610/14 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні

інвестиції"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВП

"Броксервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Міністерство оборони України

про визнання недійсним договору №23/2014 АГ від

20.02.2014р. про надання банківської гарантії та визнання

недійсною гарантії №23/2014АГ від 20.02.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КВП "Броксервіс" (далі - відповідач) про визнання недійсними договору №23/2014 АГ від 20.02.2014р. про надання банківської гарантії, укладеного між позивачем та відповідачем, а також визнання недійсною гарантії №23/2014 АГ від 20.02.2014р., наданої відповідачем на користь Міністерства оборони України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зміст оспорюваних правочинів суперечить вимогам законодавства, зокрема, ст. 200 Господарського кодексу України та ст. ст. 546, 548, 560 Цивільного кодексу України, а тому вони мають бути визнані недійсними.

Відповідач позовні вимоги визнав повністю, зазначаючи наступне:

- банківська гарантія надавалась Міністерству оборони України, як засіб забезпечення виконання договору поставки, який мав бути укладений з відповідачем, як з переможцем конкурсних торгів відповідно до повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів №286/2/533 від 06.02.2014р.;

- на момент набрання чинності договором №22/2014 АГ від 20.02.2014р. про надання банківської гарантії, відповідач фактично забезпечував договір, який мав бути укладений в майбутньому;

- договір №286/1/14/2 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу, олив мастильних для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України), забезпечений неустойкою, був укладений пізніше - 25.02.2014 р.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/18610/14 від 06.11.2014р. у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18610/14 від 06.11.2014р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Зокрема, позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступні обставини:

- судом не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: ст. ст. 546, 548, 560 Цивільного кодексу України;

- на момент набрання чинності оспорюваними договором та гарантією між відповідачем (принципалом) та Міністерством оборони України (бенефіціаром) не було договірних відносин, а тому вказані особи не набули статусу кредитора та боржника в розумінні ст. ст. 546, 548, 560 Цивільного кодексу України;

- позивачем доведено, а відповідачем та Міністерством оборони України не спростовано, що оскаржувані правочини укладені за відсутності дійсного основного зобов'язання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.12.2014р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.01.2015р.

16.01.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Міністерства оборони України надійшли письмові пояснення по справі та клопотання про залучення Міністерства оборони України до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

В судове засідання 26.01.2015р. з'явився лише представник Міністерства оборони України. Представники сторін не з'явилися, про поважність причин нез'явлення суд не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

В судовому засіданні 26.01.2015р. представник Міністерства оборони України підтримав клопотання про залучення Міністерства оборони України до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Колегія суддів вирішила задовольнити вищевказане клопотання.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015р., на підставі ст. ст. 27, 77 Господарського процесуального кодексу України, до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Міністерство оборони України (далі - третя особа), розгляд справи відкладено на 03.02.2015р.

31.01.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку повноважного представника в судове засідання, призначене на 03.02.2015р.

Колегія суддів вирішила відмовити в задоволенні клопотання відповідача, оскільки в порушення вимог ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не наведено обставин, за наявності яких справа не може бути вирішена у даному судовому засіданні на підставі наявних у справі матеріалів. Окрім того, явка представників сторін та третьої особи не була визнана судом обов'язковою, а участь у судових засіданнях відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України є правом, а не обов'язком сторони або учасника судового процесу, яким сторона (учасник судового процесу) користується на власний розсуд.

03.02.2015р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 03.02.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18610/14 від 06.11.2014р. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні 03.02.2015р. представник третьої особи заперечував проти апеляційної скарги позивача з підстав, наведених у письмових пояснення на апеляційну скаргу, просив суд в задоволенні скарги відмовити та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним і об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник відповідача в судове засідання 03.02.2015р. не з'явився.

Оскільки явка представників сторін та третьої особи в судові засідання не була визнана судом обов'язковою, а також зважаючи на наявні в матеріалах справи докази належного повідомлення сторін про місце, дату і час судового розгляду, колегія суддів визнала за можливе розглядати справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.02.2015р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

20.02.2014р. між позивачем, як гарантом, та відповідачем, як принципалом, було укладено договір №23/2014 АГ про надання банківської гарантії (далі - Договір про надання банківської гарантії), за умовами якого (п.п.1.1, 1.3) гарант зобов'язується протягом двох банківських днів з моменту набрання чинності цим договором надати Міністерству оборони України (далі - бенефіціар) гарантію для виконання зобов'язань принципала перед бенефіціаром, згідно умов договору, який буде укладено між бенефіціаром та принципалом, згідно з повідомленням про акцепт пропозицій конкурсних торгів №286/2/533 від 06.02.2014р. Гарант зобов'язався сплатити бенефіціару суму в розмірі 252 277,37 грн. у зв'язку з невиконанням (неналежним виконанням) принципалом всіх умов договору у повному обсязі стосовно асортименту, якості, кількості, строків та своєчасного надання документів до оплати на поставлену продукцію і виключно за цінами, згідно положень договору про закупівлю бензину автомобільного підвищеної якості А-92 - Євро виду ІІ класу С або еквівалент протягом 10-ти банківських днів з дня отримання ним письмової вимоги від бенефіціару, яка відповідає всім вимогам наданої гарантії, містить номер наданої гарантії, а також у якій має зазначатися номер і дата договору, сума належна до сплати, за умови, що у вимозі буде вказано, що сума, яку бенефіціар вимагає сплатити, повинна бути виплачена йому у зв'язку із невиконанням (неналежним виконанням) принципалом умов договору. Сума гарантії буде автоматично зменшуватись на всі суми, що виплачені бенефіціару за гарантією.

В розділі 3 Договору про надання банківської гарантії сторони погодили умови виконання гарантії, згідно з п.п.3.1, 3.3, 3.4 якого у випадку невиконання або неналежного виконання принципалом умов договору гарант несе відповідальність не більше суми наданої гарантії. Якщо гарант задовольняє вимогу бенефіціара (повідомлення про виконання гарантом зобов'язання щодо сплати гарантованої суми бенефіціару, передається засобом зв'язку принципалу), принципал повинен в порядку регресу протягом 2-ох банківських днів відшкодувати гаранту сплачену бенефіціару гарантовану суму. У випадку невиконання принципалом зобов'язань по відшкодуванню гаранту грошових коштів у порядку регресу, які можуть бути сплачені гарантом, згідно п.1.3 цього договору, принципал повинен додатково сплатити гаранту пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за гарантією за кожний день прострочення платежу.

В п.4.7 Договору про надання банківської гарантії передбачено, що останній набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором.

На виконання умов Договору про надання банківської гарантії, 20.02.2014р. позивач надав третій особі письмову гарантію №23/2014 АГ забезпечення виконання відповідачем перед третьою особою договору, який буде укладений згідно з повідомленням про акцепт пропозиції конкурсних торгів №286/2/533 від 06.02.2014р. Вказана гарантія набрала законної сили з моменту її підписання позивачем, тобто 20.02.2014р.

Позивач стверджує, що на момент набрання чинності Договором по надання банківської гарантії та гарантією №23/2014 АГ від 20.02.2014р., основного зобов'язання ще не існувало, оскільки договір про закупівлю бензину автомобільного підвищеної якості A-92- Євро виду II класу С або еквівалент, виконання якого й повинна була забезпечити вищезгадана гарантія, було укладено пізніше, а саме 25.02.2014р.

На думку позивача, зміст Договору про надання банківської гарантії та банківської гарантії №23/2014 АГ від 20.02.2014р. суперечить вимогам законодавства, оскільки основне зобов'язання відповідача, як принципала, перед третьою особою, як бенефіціаром, яке мало бути забезпечене банківською гарантією, виникло вже після набрання чинності договором про його забезпечення та гарантією і ґрунтується на договорі №286/1/14/2 від 25.02.2014р. про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України).

Тобто, на момент набрання чинності Договором про надання банківської гарантії дійсним було лише зобов'язання відповідача укласти договір згідно з повідомленням про акцепт пропозиції конкурсних торгів №286/2/533 від 06.02.2014р.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд визнати недійсними Договір про надання банківської гарантії та банківську гарантію №23/2014 АГ від 20.02.2014р.

Місцевий господарський суд відмовив в позові повністю, визнавши позовні вимоги необґрунтованими та документально непідтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В ч.1, п.2 ч.2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 215 Цивільного кодексу України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що обов'язки за Договором про надання банківської гарантії та банківською гарантією №23/2014АГ від 20.02.2014р. передбачалися лише на майбутнє, тоді як законодавством, яке стосується гарантії, не передбачено можливості такого забезпечення зобов'язання, що виникне або може виникнути у майбутньому.

В ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Тобто, укладаючи спірний Договір про надання банківської гарантії сторони на власний розсуд визначили умови останнього і дійшли згоди щодо цих умов.

Як уже зазначалося вище, відповідно до рішення комітету конкурсних торгів Міністерства оборони України (протокол від 06.02.2014р. №75/226/5) 25.02.2014р. між третьою особою, як замовником, та відповідачем, як постачальником, було укладено Договір №286/1/14/1 на постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних, для техніки спеціального призначення (за кошти державного бюджету).

Відповідно до п.1.1. названого договору строк постачання продукції встановлено до 25.12.2014р.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В ст. 200 Господарського кодексу України передбачено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно зі ст. ст. 547, 548, 560 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Договір №286/1/14/1 від 25.02.2014р. було укладено для потреб держави в особі Міністерства оборони України (третьої особи) та у відповідності до вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель". Названий Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про здійснення державних закупівель» замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено документацією конкурсних торгів. Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених частинами першою і другою статті 30, частиною третьою статті 31 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом трьох банківських днів з дня настання зазначених обставин. Розмір забезпечення виконання договору про закупівлю не може перевищувати 5 відсотків вартості договору. Кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору (у разі якщо вони не повертаються), підлягають перерахуванню до відповідного бюджету, а у разі здійснення закупівлі юридичними особами (їх об'єднаннями) не за бюджетні кошти - перераховуються на рахунок таких юридичних осіб (їх об'єднань).

На виконання вказаної правової норми відповідач забезпечив виконання своїх зобов'язань перед третьою особою банківською гарантією, яка була видана позивачем у розмірі 5% від суми договору, що складає 252 277,37 грн.

Наведені дії позивача свідчать про те, що він безумовно гарантував виплатити третій особі 5% від суми договору у випадку невиконання (неналежного виконання) відповідачем договору №286/1/14/1 від 25.02.2014р. по якості, кількості та строкам постачання продукції.

Згідно з п.11.1 договору №286/1/14/1 від 25.02.2014р. постачальник забезпечив виконання своїх зобов'язань за договором у розмірі 5% від вартості Договору банківською гарантією від 20.02.2014р. №23/2014 АГ на суму 252 277,37 грн.

Відповідно до пояснень третьої особи забезпечення основного зобов'язання банківською гарантією передбачено як вимогами чинного законодавства, так і п.11.1 Договору №286/1/14/1 від 25.02.2014р. та конкурсною документацією (розділ "Забезпечення виконання договору про закупівлю").

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що жодна норма законодавства, яка стосується гарантії, не передбачає можливості забезпечити нею неіснуюче зобов'язання, що виникне або може виникнути у майбутньому, не приймається колегією суддів до уваги. Як уже зазначалось вище, в ст. 26 Закону України "Про здійснення державних закупівель" передбачено, що забезпечення виконання договору вноситься не пізніше дати його укладання, тобто гарантія від 20.02.2014р. №23/2014 АГ в рахунок забезпечення договору №286/1/14/1 від 25.02.2014р. мала бути видана (і видана) до його укладання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено існування обставин, з якими законодавець пов'язує недійсність правочину (в даному випадку Договору про надання банківської гарантії та гарантії від 20.02.2014р. №23/2014 АГ).

У відповідності до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

В ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України визначено, що правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Дана норма кореспондується зі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки.

За результатами перегляду справи колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не довів наявності підстав, з якими законодавець пов'язує недійсність правочинів, у зв'язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновків місцевого господарського суду.

Доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

Враховуючи викладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18610/14 від 06.11.2014р. прийнято у відповідності до норм чинного законодавства, з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, у зв'язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18610/14 від 06.11.2014р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/18610/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

М.М. Новіков