РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015Справа №910/29290/14

за позовом Приватного акціонерного товариств "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА"

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 41 437,49 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача : не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПРОВІДНА" про відшкодування шкоди у порядку регресу у розмірі 41 437,49 грн.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку із пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 порушено провадження у справі №910/29290/14 та призначено її розгляд на 05.02.2015 року.

22.01.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшла інформація, витребувана ухвалою суду від 29.12.2014 року.

27.01.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

До початку судового засідання 05.02.2015 від відповідача через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву.

У судове засідання 05.02.2015 представник позивача не з'явився, про дату, час та місце проведення повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, зважаючи на висловлене у відзиві від 05.02.2015 прохання здійснювати розгляд справи за відсутності представника.

Приписи статті 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Нормами ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихсь обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, незважаючи на те, що представники сторін не з'явились до судового засідання, за висновками суду, наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

11.11.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (страховик) та Вінницьким Олегом В'ячеславовичем (страхувальник) укладено договір №3674614/05АВ добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Mazda", державний номер АХ7237АР. Вигодонабувачем за даним Договором виступає АТ «Укрсиббанк».

Відповідно до відомості №9313130 про дорожньо-транспортну пригоду, 05.12.2013 по проспекту Московський у н/п Фрунзенський, м.Харків, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Mazda", державний номер АХ7237АР, під керуванням Вінницької Н.М. та транспортним засобом марки "Skoda", державний номер АХ3748АТ, під керуванням Єсаяна К.А.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Єсаяном К.А. Правил дорожнього руху України, якого постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.12.2013 у справі №645/12677/13-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 09.12.2013 Страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку та на виплату страхового відшкодування за договором №3674614/05АВ від 11.11.2013 року.

Умовами п.14, що кореспондуються із умовами п.20.11.2 вищезазначеного договору, сторони погодили, що виплата страхового відшкодування здійснюється на базі СТО на вибір страховика, тобто при розрахунку страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на вибір страховика.

Пункт 19.2 зазначеного вище договору встановлює перелік документів, на підставі яких страховиком визначається розмір завданих збитків, зокрема це документи, що містять розрахунок розміру витрат на компенсацію скоєних збитків (кошторис, калькуляція СТО, автотоварознавча експертиза тощо).

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі виставленого станцією СТО ТОВ "Автоарт" рахунку №1-00007083 від 14.12.2013 та зазначений у страховому акті №1.002.13.13694/VESKO44259 від 23.12.2013 із розрахунком до нього у розмірі 41937,49 грн.

Відповідно до п.20.15 Договору, при пошкодженні ТЗ страхове відшкодування сплачується страхувальнику шляхом перерахування на рахунок СТО, обраної відповідно до п.20.11 Договору, згідно з належним чином оформленими документами, наданими відповідними підприємствами, про витрати на компенсацію скоєних збитків (наряд-замова, рахунок, акт виконаних робіт тощо), якщо інше не погоджено між страховиком та вигодонабувачем.

Позивач, на виконання умов договору №3674614/05АВ від 11.11.2013 та відповідно до заяви страхувальника від 09.12.2013, перерахував на рахунок ТОВ "Автоарт" суму страхового відшкодування у розмірі 37736,99 грн., що підтверджується платіжним дорученням №80045 від 25.12.2013, а також утримав суму розміром 4200,50 грн. у рахунок несплачених страхових платежів.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Єсаяна К.А., який керував транспортним засобом марки "Skoda", державний номер АХ3748АТ, на момент скоєння ДТП застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Провідна" (відповідач у справі), за полісом №АС/4738725, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому 27.05.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою вих.№4345/26цв про відшкодування шкоди у порядку регресу та 16.07.2014 із доповненням до вказаної заяви, однак коштів станом на день розгляду справи судом позивач так і не отримав.

Натомість, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що у зв'язку із ненаданням позивачем копії постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності Єсаяна К.А. при зверненні до відповідача із заявами на виплату страхового відшкодування, відповідач був позбавлений можливості прийняти рішення по даному страховому випадку. Відтак, право позивача на момент звернення із даним позовом до суду, як вважає відповідач, ще не порушено, а тому і підстави для його задоволення відсутні.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 18.12.2013 у справі №645/12677/13-п встановлено вину Єсаяна К.А. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки "Skoda", державний номер АХ3748АТ.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Єсаяна К.А., який керував транспортним засобом марки "Skoda", державний номер АХ3748АТ, застрахована Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" (відповідач у справі), за полісом №АС/4738725, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Провідна" є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "Mazda", державний номер АХ7237АР.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №3674614/05АВ від 11.11.2013 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Єсаяна К.А., як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Виходячи з вимог ч.ч. 2, 3 ст. 22, ст.1166 та ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір реальних збитків не може бути меншим реальної вартості робіт виконаних або таких, які особа, яка зазнала збитків, мусить виконати з метою відновлення пошкодженої речі, що відповідає загальному правилу відшкодування збитків в повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зауважує, що по направленій позивачем заяві щодо виплати страхового відшкодування у порядку регресу відповідачем відповідне рішення так і не було прийнято, зважаючи на ненадання позивачем копії постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності страхувальника відповідача, а відтак право позивача на момент звернення із даним позовом до суду ще не є порушеним.

Однак, суд критично ставиться до даних заперечень відповідача, оскільки норми чинного законодавства не передбачають обов'язку позивача звертатись до страховика, в якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП, з вимогою щодо отримання суми виплаченого страхового відшкодування; натомість ними передбачено перехід до позивача права вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. Відповідно до зазначених законодавчих приписів позивач може реалізувати своє право шляхом подання позову до суду.

Зазначену правову позицію наведено у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 №3-165гс14.

Рішення Верховного Суду України, відповідно до положень ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин тому проведення операцій, що не впливають на поновлення справності та роботоздатності автомобіля та не можуть здійснюватися шляхом відновлення чи заміни частин таких як мийка, полірування тощо, не повинне відшкодовуватись за обов'язковим страхуванням цивільної відповідальності власників транспортних засобів.

Як вбачається із матеріалів справи, до розміру страхового відшкодування, визначеного на підставі рахунку №1-00007083 від 14.12.2013 із ремонтною калькуляцією, виставленого СТО ТОВ "Автоарт", включено вартість полірування ТЗ марки "Mazda", державний номер АХ7237АР у розмірі 170,00 грн.

З системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку, про зменшення суми страхового відшкодування на вартість мийки, враховуючи що позивачем не надано доказів на підтвердження виключення даної складової із розміру страхового відшкодування, заявленого до стягнення у межах даного позову, а отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача має становити 41267,49 грн. (41437,49 грн. - 170,00 грн. = 41267,49 грн.)

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом № №АС/4738725 передбачено франшизу у розмірі 500,00 грн., яка вирахувана позивачем при зверненні із даним позовом до суду.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Провідна" не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню частково.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 41 437,49 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (03049, місто Київ, проспект Повітрофлотський, 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, будинок 8; ідентифікаційний код 20474912) 41267 (сорок одну тисячудвісті шістдесят сім) гривень 49 копійок сплаченого страхового відшкодування та 1819 (одну тисячу вісімсот дев'ятнадцять) гривень 50 копійок судового збору.

У іншій частині позову - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті у судовому засіданні 05.02.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 10.02.2015 року

Суддя К.В. Полякова