ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Справа № 921/651/14-г/6

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2) б/н від 20.10.2014р.

на рішення господарського суду Тернопільської області від 02.10.2014р.

у справі № 921/651/14-г/6

за позовом: прокурора Підгаєцького району в інтересах держави в особі Вербівської сільської ради, с. Вербів Тернопільська обл..

до відповідача-1: Підгаєцької районної державної адміністрації (надалі Підгаєцька РДА) м. Підгайці Тернопільська область

до відповідача-2: ФОП ОСОБА_2, м. Тернопіль

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору настороні відповідача: Відділ Держземагенства у Підгаєцькому районі,

м. Підгайці Тернопільська область

про визнання незаконним і скасування розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації №339 від 17.08.2006р.

за участю учасників судового процесу:

від прокуратури: Куцик В.Б. - (посвідчення №011165 від 24.10.2014р.)

від позивача: не з'явилися

від відповідача-1: не з'явилися

від відповідача-2: ОСОБА_4 - представник (свідоцтво НОМЕР_1 від 27.02.2007р.)

від третьої особи: не з'явилися

Учасникам судового процесу роз'яснені права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 27, 28, 29 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 02.10.2014р. у справі № 921/651/14-г/6 (суддя Шумський І.П.) позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації №339 від 17.08.2006р. в частині погодження проекту землеустрою та надання підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки площею 10,8579 га (із загальної 28,7 га), яка знаходиться в межах населеного пункту с.Вербів, Підгаєцького району, Тернопільської області. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з Підгаєцької районної державної адміністрації в дохід державного бюджету судовий збір в сумі 460,40 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що частина переданої підприємцю ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки розміром 10,8579 га знаходиться в межах населеного пункту, відання якою належить Вербівській сільській раді, відповідно у Підгаєцької районної державної адміністрації не було повноважень розпоряджатись вказаною частиною земельної ділянки, відтак, розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації №339 від 17.08.2006р. в цій частині погодження проекту землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки видано незаконно та підлягає скасуванню. В частині розпорядження щодо погодження проекту землеустрою та передання земельної ділянки площею 17,8421 га, яка знаходиться за межами населеного пункту і перебуває у державній власності, прийнято головою Підгаєцької районної державної адміністрації в межах повноважень, підстав для його скасування немає.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його змінити, відмовивши в позові в повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначає, що в даному випадку не порушені права Вербівської сільської ради, оскільки орендна плата за користування спірною земельною ділянкою надходить на її рахунки. Крім того, вважає, що неправомірне скасування оскаржуваного розпорядження стане наслідком визнання недійсним договору оренди та припинення права користування земельною ділянкою. Скаржник також покликається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 06.06.2011р., та висновок Конституційного Суду України у рішенні від 16.04.2009р., в яких зазначається, що ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

31.10.2014р. автоматизованою системою документообігу суду дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням в.о. голови суду від 03.11.2014р. в склад колегії для розгляду справи № 921/651/14-г/6 введено суддів - Гнатюк Г.М. та Мирутенка О.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 03.11.2014р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 20.11.2014р.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Гнатюк Г.М., розпорядженням в.о. голови суду від 20.11.2014р. внесено зміни в склад колегії для розгляду справи № 921/651/14-г/6, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою суду від 20.11.2014р. розгляд справи відкладено на 11.12.2014р. та зобов'язано прокурора Підгаєцького району Тернопільської області та Підгаєцьку РДА подати суду проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_2 в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 28.7 га на території Вербівської сільської ради із земель резервного фонду.

Ухвалою суду від 11.12.2014р. розгляд справи відкладено на 25.12.2014р. та зобов'язано прокурора Підгаєцького району Тернопільської області подати суду докази перебування спірної земельної ділянки в межах населеного пункту Вербівської сільської ради станом на 2006 рік.

На виконання вимог ухвалу суду Підгаєцькою РДА подано суду копію проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_2 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Прокуратурою Підгаєцького району, на виконання вимог ухвали суду, подано лист № 56-1957вих-14 від 19.12.2014р. з доказами перебування частини спірної земельної ділянки в межах Вербівської сільської ради.

У зв'язку із відпусткою судді Якімець Г.Г., розпорядженням голови суду від 23.12.2014р. внесено зміни в склад колегії для розгляду справи № 921/651/14-г/6, замість судді Якімець Г.Г. введено суддю Гнатюк Г.М.

Ухвалою суду від 25.12.2014р. розгляд справи відкладено на 05.02.2015р.

На розгляд колегії суддів підприємцем ОСОБА_2 було подано клопотання про застосування строків позовної давності (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 01-04/7435/14 від 11.12.2014р.).

У п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013р. зазначено, що ч.3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою. У суді апеляційної інстанції заявити про сплив позовної давності може сторона у спорі, яка доведе неможливість подання відповідної заяви в суді першої інстанції, зокрема у разі, якщо відповідну сторону не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи місцевим господарським судом.

Неможливість подання клопотання про застосування строків позовної давності у суді першої інстанції, підприємець ОСОБА_2 вбачає в тому, що його, як учасника судового процесу, було залучено ухвалою суду господарського суду Тернопільської області 01.07.2014р. про порушення провадження у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача, яка відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України не має права заявляти таке клопотання. Про свій статус, як відповідача, підприємець ОСОБА_2 дізнався лише після отримання рішення суду, відтак був позбавлений можливості заявити клопотання про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції.

Однак, дані твердження підприємця ОСОБА_2 не відповідають дійсним обставинам справи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Тернопільської області від 29.07.2014р. підприємця ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості відповідача-2, розгляд справи відкладено на 25.09.2014р. (а.с. 37-38).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, дана ухвала була надіслана на адресу ФОП ОСОБА_2 30.07.2014р., на якому відсутня відмітка про її одержання відповідачем(а.с. 43).

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 25.09.2014р. розгляд справи відкладено на 02.10.2014р. (а.с. 65-66).

Проте, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, дана ухвала була надіслана на адресу ФОП ОСОБА_2 26.09.2014р., яка була отримана його представником 06.10.2014р. (а.с. 70-а).

Окрім того, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву від 25.09.2014р. (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 17295 від 25.09.2014р.) та клопотання про доручення документів до матеріалів справи від 29.09.2014р. (зареєстроване в канцелярії суду за вх№ 17691 від 02.10.2014р.) зі змісту яких вбачається, що підприємець ОСОБА_2 знав про свій статус учасника судового процесу як відповідач-2 ще до винесення судом першої інстанції оскаржуваного рішення (а.с. 54-55, 77).

З огляду на викладене, клопотання підприємця ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності є необґрунтованим та таким, що до задоволення не підлягає.

Прокурор в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Позивач участі уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Підгаєцька РДА участі уповноваженого представника в судове засідання також не забезпечила, у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечила, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, просить розгляд апеляційної скарги проводити без її участі (зареєстрований в канцелярії суду за вх№ 01-04/7469/14 від 12.12.2014р.).

Представник ФОП ОСОБА_2 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала повністю.

Третя особа явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, у відзиві на апеляційну скаргу проти доводів скаржника заперечила, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, тому просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, у листі № 1-5-16/1393 від 17.11.2014р. просить розгляд апеляційної скарги проводити без її участі.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Рішенням сесії Вербіської сільської ради №137 від 25.01.2005р. погоджено виділення земельної ділянки в оренду гр. ОСОБА_2 загальною площею 28,7 га на 5 років із земель резервного фонду Вербіської сільської ради для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с. 91).

07.04.2005р. головою Підгаєцької районної державної адміністрації винесено розпорядження №102, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 28,7 га ріллі в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 із земель резервного фонду Вербівської сільської ради (а.с. 91 на звороті).

У п. 2 вказаного розпорядження було зазначено, що виготовлену документацію представити на розгляд та затвердження в районну державну адміністрацію.

Як вбачається з матеріалів справи, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 28,7 га ріллі в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_2 із земель резервного фонду села Вербів терміном на 15 років був розроблений ТзОВ Геосервіс» на підставі рішення Вербіської сільської ради №137 від 25.01.2005р. та розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації від 07.04.2005р. №102 (а.с. 87-105).

Згодом, рішенням сесії Вербіської сільської ради №20 від 22.06.2006р. погоджено проект землеустрою щодо відведення та передачі підприємцю ОСОБА_2 в оренду на 15 років земельної ділянки загальною площею 28,7 га із земель резервного фонду села Вербів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та серед іншого, на підприємця покладено обов'язок укласти в місячний строк договір оренди землі (а.с. 86).

17.08.2006р., із врахуванням рішення сесії Вербіської сільської ради №20 від 22.06.2006р., голова Підгаєцької районної державної адміністрації прийняв розпорядження № 339 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_2 в оренду на 15 років земельної ділянки загальною площею 28,7 га із земель резервного фонду села Вербів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом 3 розпорядження зобов'язано сторони в місячний термін укласти договір оренди земельної ділянки (а.с. 10).

Тобто, і Вербівською сільською радою і Підгаєцькою районною державною адміністрацією винесено аналогічні акти, які стосуються однієї і тієї ж земельної ділянки площею 28,7 га для відведення та передачі в оренду підприємцю ОСОБА_2

На підставі розпорядження № 339 від 17.08.2006р. між Підгаєцькою районною державною адміністрацією та підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди землі від 02.10.2006р., відповідно до умов якого підприємець ОСОБА_2 (орендар) отримав у тимчасове оплатне користування терміном на 15 років згадану земельну ділянку загальною площею 28,7 га (а.с. 78-79).

У п. 9 договору сторони погодили, що орендна плата вноситься орендарем на рахунок Вербівської сільської ради.

Договір зареєстровано в Підгаєцькому реєстраційному відділі Тернопільської регіональної філії Центру державного земельного кадастру про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 12.10.2006р. за №52.

При цьому, окремо договір оренди землі між підприємцем ОСОБА_2 та Вербівською сільською радою не укладався.

В 2013р. на території Підгаєцького району Тернопільської області проведено роботи з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів району.

Відповідно до матеріалів інвентаризації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради частина земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 площею 17,8421 га зареєстрована в національно-кадастровій системі (згідно розпорядження РДА №220-од від 23.08.2013р., кадастровий №:01:001:1050) та знаходиться в землях державної власності, інша частина земельної ділянки площею 10,8579 га, знаходиться в межах населеного пункту (лист відділу Держземагенства у Підгаєцькому районі Тернопільської області №1-2-16/689 від 21.05.2014р., а.с. 11).

Зазначене підтверджено і наданими відділом Держземагенства у Підгаєцькому районі викопіюванням з карти формування території і встановлення границь Вербівської сільської ради 1992 року та викопіюванням з карти із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель в межах населеного пункту Вербівської сільської ради 2013 року (а.с. 33-35).

З врахуванням наведеного, прокурор Підгаєцького району звернувся в господарський суд Тернопільської області з позовом в інтересах держави в особі Вербівської сільської ради до Підгаєцької РДА, до ФОП ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: відділу Держземагенства у Підгаєцькому районі про визнання незаконним і скасування розпорядження голови Підгаєцької РДА № 339 від 17.08.2006р. В обґрунтуванні своїх вимог прокурор зазначив, що частина переданої в оренду земельної ділянки знаходиться в межах населеного пункту с. Вербів (у віданні Вербівської сільської ради), відтак, Підгаєцька РДА, приймаючи оскаржуване розпорядження, перевищила свої повноваження при передачі в оренду земельної ділянки площею 10,8579 га, чим порушила право Вербівської сільської ради розпоряджатися землями комунальної власності.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Згідно з ст. 80 Земельного Кодексу України, територіальні громади реалізують право комунальної власності на землю безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, а реалізація права державної власності на землю належить відповідним органам державної влади.

Згідно ч.1 ст.116 Земельного кодексу (в редакції чинної на момент виникнення правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Земельного кодексу передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень частини 1 статті 122 Земельного Кодексу України (2006 р.) сільські, селищні, міські ради надають земельні ділянки у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч.3 ст.122 Земельного Кодексу України районні державні адміністрації наділені повноваженнями розпоряджатись землями на відповідній території (у т.ч. і в межах населених пунктів), але виключно ті, які віднесені до державної власності.

Підпунктом "в" п.4 Прикінцевих положень Земельного Кодексу України в редакції, що діяла на момент прийняття спірного розпорядження, Кабінету Міністрів України було доручено розробити нормативно-правові акти, передбачені цим Кодексом, у тому числі проекти законів про землеустрій, про державний земельний кадастр, про оцінку земель, про охорону земель, про розмежування земель права державної та комунальної власності, про державний земельний (іпотечний) банк, про ринок землі, про визначення правових засад вилучення земель права приватної власності тощо.

Згідно з п. 10 Перехідних положень цього Кодексу рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів повинні були приймати відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування.

Згідно з п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України, (в редакції, що діяли на час виникнення спірних правовідносин), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

За даними статистичної звітності по формі 6-ЗЕМ станом на 01.01.2006р. дана земельна ділянка належала до земель сільськогосподарського призначення (сільськогосподарські угіддя - рілля) на території Вербівської сільської ради (а.с. 48).

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що на час прийняття спірного розпорядження, розмежування земель державної і комунальної власності у Підгаєцькому районі Тернопільської області проведено не було.

Проте, як зазначалося вище, відділом Держземагенства у Підгаєцькому районі Тернопільської області було проведено інвентаризацію земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Вербівської сільської ради, за результатами якої визначено, що частина земельної ділянки, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 площею 17,8421 га зареєстрована в національно-кадастровій системі (згідно розпорядження РДА №220-од від 23.08.2013р., кадастровий №:01:001:1050) та знаходиться в землях державної власності, інша частина земельної ділянки площею 10,8579 га, знаходиться в межах населеного пункту с Вербів (лист відділу Держземагенства у Підгаєцькому районі Тернопільської області №1-2-16/689 від 21.05.2014р., а.с. 10-15).

Зазначене підтверджується наданими відділом Держземагенства у Підгаєцькому районі викопіюванням з карти формування території і встановлення границь Вербівської сільської ради 1992 року та викопіюванням з карти із технічної документації з нормативної грошової оцінки земель в межах населеного пункту Вербівської сільської ради 2013 року (а.с. 33-35).

Отже, згідно даних матеріалів інвентаризаційної справи частина спірної земельної ділянки розміром 10,8579 га знаходиться в межах населеного пункту в с. Вербів, решта землі - площею 17,8421 га перебуває за його межами (а.с. 34-35).

Окрім того, як зазначалося вище, рішенням сесії Вербіської сільської ради №20 від 22.06.2006р. погоджено проект землеустрою щодо відведення та передачі підприємцю ОСОБА_2 в оренду на 15 років земельної ділянки загальною площею 28,7 га із земель резервного фонду села Вербів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та серед іншого, на підприємця покладено обов'язок укласти в місячний строк договір оренди землі (а.с. 86).

17.08.2006р. голова Підгаєцької районної державної адміністрації прийняв розпорядження № 339 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю ОСОБА_2 в оренду на 15 років земельної ділянки загальною площею 28,7 га із земель резервного фонду села Вербів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . Пунктом 3 розпорядження зобов»язано сторони в місячний термін укласти договір оренди земельної ділянки (а.с. 10).

Тобто, і Вербівською сільською радою і Підгаєцькою районною державною адміністрацією винесено аналогічні акти, які стосуються однієї і тієї ж земельної ділянки площею 28,7 га для відведення та передачі в оренду підприємцю ОСОБА_2

Поданими суду поясненнями відповідачами не доведено обґрунтованості та законності прийнятого розпорядження №339 від 17.08.2006р. в частині погодження Підгаєцькою РДА проекту землеустрою та передачі в оренду земельної ділянки площею 10,8579 га, що знаходиться у віданні Вербівської сільської ради (в межах села).

Стаття 19 Конституції України покладає на органи державної влади та їх посадових осіб обов'язок діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України.

Приписами ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, власних і делегованих повноважень голова місцевої державної адміністрації в межах своїх повноважень видає розпорядження, а керівники управлінь, відділів та інших структурних підрозділів - накази.

Згідно ч.3 ст. 43 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку.

Суд визнає незаконним (недійсним) та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права або інтереси (ст.21 ЦК України, ст.50 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").

З огляду на викладене та враховуючи, що частина спірної земельної ділянки розміром 10,8579 га знаходиться в межах населеного пункту, відання якою належить Вербівській сільській раді, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що розпорядження голови Підгаєцької районної державної адміністрації №339 від 17.08.2006р. в частині погодження проекту землеустрою та передачі в оренду частини даної земельної ділянки розміром 10,8579 га, видано незаконно та підлягає скасуванню.

Оскільки оскаржуване розпорядження в частині погодження проекту землеустрою та передання підприємцю ОСОБА_2 земельної ділянки площею 17,8421 га, яка знаходиться за межами населеного пункту і перебуває у державній власності, прийнято головою Підгаєцької районної державної адміністрації в межах повноважень, відтак підстави для його скасування відсутні.

Твердження скаржника про те, що в даній справі не порушені права Вербівської сільської ради, оскільки орендна плата за користування спірною земельною ділянкою надходить на її рахунки, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.

Частинами 2, 4 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Так, дійсно, пунктом 9 договору оренди землі від 02.10.2006р., укладеного між Підгаєцькою РДА та підприємцем ОСОБА_2, передбачена сплата за користування спірною земельною ділянкою на розрахунковий рахунок Вербівської сільської ради, однак колегія суддів вважає, що оскільки остання не є стороною договору оренди, вона позбавлена права впливати на умови договору оренди, вимагати внесення змін до нього, в тому числі щодо перегляду розміру орендної плати.

Щодо тверджень скаржника про те, що скасування оскаржуваного розпорядження стане наслідком визнання недійсним договору оренди та припинення права користування спірною земельною ділянкою, суд апеляційної інстанції не вважає обґрунтованим, оскільки предметом спору у даній справі є не договір оренди та наслідки визнання його дійсності чи недійсності, а законність прийняття акту райдержадміністрацією.

Щодо покликання скаржника на рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009р. та постанову Верховного Суду України у від 06.06.2011р., то вони роз'яснюють норми Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та стосуються повноважень органів місцевого самоврядування, а не органів виконавчої влади (районних державних адміністрацій).

Крім того, у зазначеній судовій практиці йдеться про можливість скасування чи зміни самим органом місцевого самоврядування власних рішень, а не їх перевірку на відповідність закону в судовому порядку.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 02.10.2014р. у справі № 921/651/14-г/6 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Тернопільської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.