РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015Справа №910/28889/14
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного малого підприємства "Дидаскал-Технік"

до об'єднання співвласників багатоповерхового будинку "Янтар"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві

про зобов'язання вчинити дії

Представники сторін:

від позивача: Левчук С.В. - представник за довіреністю б/н від 24.10.2014 року;

від відповідача: Волін К.Є. - представник за довіреністю № б/н від 20.01.2015 року;

від третьої особи: Субота О.В. - представник за довіреністю № 7963/5.5 від 31.12.2014 року.

встановиВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги приватного малого підприємства "Дидаскал-Технік" до об'єднання співвласників багатоповерхового будинку "Янтар", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про зобов'язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв'язку з продовженням використання нежитлового приміщення з 27.02.2007 року, що підтверджується договором оренди нежилого технічного приміщення загальною площею 97,79 кв.м., в місті Києві по вул. Боженко, 83, укладеним між позивачем та відповідачем, 04.01.2011 року між об'єднанням співвласників багатоповерхового будинку "Янтар" та приватним малим підприємством "Дидаскал-Технік" укладено договір оренди приміщення № 1/2.

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове технічне приміщення № 3 по вул. Боженка, 83, в м. Києві площею 97,79 кв.м., яке складається з трьох приміщень, та розташоване на першому поверсі будинку та зобов'язується своєчасно сплачувати всі платежі, пов'язані з орендою приміщення, а після припинення дії цього Договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

За приписами п. 2.1. договору, договір вступає в силу з 04.01.2011 р. і діє 24 календарних місяця до 04.01.2013 р.

Відповідно до п. 2.2. договору, якщо жодна зі сторін в строк за один місяць до закінчення договору не заявить про зміни та доповнення, даний договір автоматично пролонгується.

Рішенням від 07.10.2014 року Господарський суд м. Києва по справі № 910/14134/14 стягнув з приватного малого підприємства "Дидаскал-Технік" на користь об'єднання співвласників багатоповерхового будинку "Янтар" заборгованість за договором оренди приміщення № 1/2 від 04.01.2011 року.

Оскільки з часу укладення договору оренди до винесення рішення минуло більш ніж 3,5 роки, таким чином, позивач вважає, що договір оренди, в силу приписів ст. 793 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, позивач має обов'язок з державної реєстрації договору оренди, однак відповідач ухиляється від виконання вимог законів України.

Виходячи наведеного вище позивач звернувся до суду з вимогою визнати договір оренди приміщення № 1/2 від 04.01.2011 року укладеним та зобов'язати реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві здійснити його державну реєстрацію у передбаченому законом порядку.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.12.2014 року порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.01.2015 року.

21.01.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав документи та відзив на виконання вимог ухвали суду від 26.12.2014 року.

Представник позивача в судове засідання 26.01.2015 року не з'явився, вимоги ухвали суду від 26.12.2014 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

В судове засідання з'явились представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.01.2015 року розгляд справи відкладено на 09.02.2015 року.

В судове засідання 09.02.2015 року з'явились представники сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи заперечував проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У зв'язку з продовженням використання нежитлового приміщення з 27.02.2007 року, що підтверджується договором оренди нежилого технічного приміщення загальною площею 97,79 кв.м., в місті Києві по вул. Боженко, 83, укладеним між позивачем та відповідачем, 04.01.2011 року між об'єднанням співвласників багатоповерхового будинку "Янтар" та приватним малим підприємством "Дидаскал-Технік" укладено договір оренди приміщення № 1/2.

Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове технічне приміщення № 3 по вул. Боженка, 83, в м. Києві площею 97,79 кв.м., яке складається з трьох приміщень, та розташоване на першому поверсі будинку та зобов'язується своєчасно сплачувати всі платежі, пов'язані з орендою приміщення, а після припинення дії цього Договору повернути орендоване майно орендодавцеві в належному стані.

Частиною 1 статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.1 ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

На виконання умов договору відповідач передав позивачеві зазначене в п. 1.1 договору приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі від 04.01.2011 р., підписаним сторонами без зауважень і заперечень та скріпленим печатками обох підприємств.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами п. 2.1. договору, договір вступає в силу з 04.01.2011 р. і діє 24 календарних місяця до 04.01.2013 р.

Відповідно до п. 2.2. договору, якщо жодна зі сторін в строк за один місяць до закінчення договору не заявить про зміни та доповнення, даний договір автоматично пролонгується.

Рішенням від 07.10.2014 року Господарський суд м. Києва по справі № 910/14134/14 стягнув з приватного малого підприємства "Дидаскал-Технік" на користь об'єднання співвласників багатоповерхового будинку "Янтар" заборгованість за договором оренди приміщення № 1/2 від 04.01.2011 року.

Позивач зазначає, що з часу укладення договору оренди до винесення рішення минуло більш ніж 3,5 роки, і договір оренди, в силу приписів ст. 793 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, позивач вважає, що має обов'язок з державної реєстрації договору оренди, однак відповідач ухиляється від виконання вимог законів України. Відповідно позивач звернувся до суду з вимогою визнати договір оренди приміщення № 1/2 від 04.01.2011 року укладеним та зобов'язанням реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві здійснити його державну реєстрацію у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду м. Києва від 07.10.2014 року по справі 910/14134/14 за позовом об'єднання співвласників багатоповерхового будинку "Янтар" до приватного малого підприємства "Дидаскал-Технік" про стягнення 84 010,54 грн. встановлено, що між сторонами укладено договір оренди приміщення № 1/2 від 04.01.2011 р.

Таким чином, договір оренди приміщення № 1/2 від 04.01.2011 р. є укладеним і вказана обставина не потребує доказування при розгляді справи.

Відповідно до п. 2.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» у задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди укладеним слід відмовляти, якщо не подано доказів наявності спору стосовно такого укладення, оскільки зазначені вимоги зводяться за своїм змістом до встановлення юридичного факту, а відповідний спосіб захисту порушеного права не передбачений частиною другою статті 20 ГК України, крім випадків, коли інше встановлено законом або договором.

Разом з тим, зацікавлена особа не позбавлена права звернутися до господарського суду з позовом про спонукання укласти договір оренди за наявності умов, передбачених частиною першою статті 187 ГК України.

Щодо твердження позивача, що договір є укладеним більш ніж на 3 роки та потребує нотаріального посвідчення, від якого відповідач ухиляється, суд зазначає, що відповідно до умов договору він діє 24 календарних місяці, тобто менше ніж три роки. Окрім того, позивачем не надано доказів звернення до відповідача щодо нотаріального посвідчення договору та ухилення від реєстрації такого договору.

Згідно з п. 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» у випадку неодноразової пролонгації договору оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) на підставі статті 764 ЦК України чи частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (строк дії якого менший трьох років) немає підстав для його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Виходячи зі змісту зазначеної норми, порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду. Виходячи з наведеного вище, позивачем не надано доказів порушення права чи законного інтересу позивача відповідачем.

З огляду на вищевикладене, позивачем не надано будь-яких допустимих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору оренди приміщення № 1/2 від 04.01.2011 року укладеним та зобов'язання реєстраційну службу Головного управління юстиції у м. Києві здійснити його державну реєстрацію у передбаченому законом порядку.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 24.02.2015 року.

Суддя С.М.Мудрий