ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 908/681/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І. (доповідача),

Барицької Т.Л.,

розглянувши у відкритому

судовому засіданні касаційну

скаргу Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Запорізької області

від 28.04.2014 року

та постанову Донецького апеляційного

господарського суду від 16.06.2014 року

у справі № 908/681/14

господарського суду Запорізької області

за позовом Публічного акціонерного товариства

"Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства

"Бердянське підприємство

теплових мереж"

про стягнення суми

за участю представників:

позивача - не з'явились

відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИВ:

У березні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Запорізької області із позовом до Публічного акціонерного товариства "Бердянське підприємство теплових мереж" про стягнення пені в розмірі 43 885,86 грн. , 3 % річних в розмірі 19 129,82 грн. та інфляційних втрат в розмірі 12 780,10 грн. внаслідок несвоєчасного виконання останнім своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 14/2464/11 від 30.09.2011 року, укладеним між сторонами.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 28.04.2014 у справі № 908/681/14 (суддя Науменко А.О.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2014 року (судді: Стойка О.В., Діброва Г.І., Шевкова Т.А.), позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 18 533,89 грн., 12 780,10 грн. інфляційних втрат, 20 436,55 грн. пені та 1827 грн. судового збору.

В касаційній скарзі ПАТ "НАК"Нафтогаз України" просить скасувати рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі

20 436,55 грн., та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені в повному об'ємі, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку її обставин та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суди попередніх інстанцій встановили, що 30.09.2011 року між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавцем) та Публічним акціонерним товариством "Бердянське підприємство теплових мереж" (покупцем) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 14/2464/11, згідно якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", а покупець - прийняти й оплатити спожитий природний газ.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що продавець передає покупцеві в період з 01.10. 2011 року по 31.12.2012 року газ в обсязі до 11053 тис. куб. м.

Відповідно до пункту 3.1.2. договору покупець до 20 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає продавцю належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджується продавцем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді ОДУ ДК "Укртрансгаз" на відповідний місяць поставки.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства, три примірники акта приймання-передачі, в яких зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно пунктів 6.1., 6.3. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Строк дії договору - з дати підписання і діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 року до 31.12.2012 року, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11.1.).

В укладених між сторонами додаткових угодах погоджувались зміни ціни на природний газ, зміни до пункту 7.2. договору щодо відповідальності сторін, зокрема, право продавця не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. даного договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов вказаного договору позивач протягом жовтня - грудня 2012 року здійснив поставку відповідачу природного газу, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.11.2012 року, від 30.11.2012 року, 31.12.2012 року на загальну суму 10 111 953,37 грн. (495491,25 грн. + 3973118,34 грн. + 5643343,78 грн.), підписаними уповноваженими представниками сторін та скріпленими їх печатками.

В зв'язку з неналежним виконанням умов договору щодо своєчасності оплати за поставлений природний газ позивачем нарахована пеня у розмірі

43 885,86 грн., 19 129,82 грн. - 3 % річних, та 12 780,10 грн. - інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд, з висновками якого погодилась апеляційна інстанція, обґрунтовано вказав на порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати вартості газу та можливість притягнення його до відповідальності, передбаченої пунктом 7.2. договору і статтею 625 Цивільного кодексу України, щодо стягнення пені, інфляційних та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

У зв'язку з оскарженням судових актів попередніх інстанцій лише в частині правомірності зменшення суми пені, стягнення інфляційних витрат та 3% річних не перевіряється судом касаційної інстанції.

При вирішенні даного спору суди виходили з наступного.

Згідно статей 610, 611, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Також частинами 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" вiд 22.11.1996 року № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як зазначалось вище, за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем заявлено вимоги про стягнення 43 885,86 грн. пені, нарахованої від суми простроченого платежу за зобов'язаннями.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 3 012,76 грн., у зв'язку із пропуском строку позовної давності, встановленого вимогами ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, господарські суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що зазначена сума заявлена у відповідній частині позивачем лише 27.02.2014 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Крім того, вирішуючи спір в частині стягнення решти пені в сумі 40 873,10 грн., господарські суди дійшли правильного висновку щодо зменшення розміру пені до 50 % та стягнення 20 436,55 грн.

При цьому суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано послались на частину 1 статті 230 Господарського кодексу України, де зазначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 ГПК України надано господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а тому господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Приймаючи рішення про зменшення розміру неустойки, господарські суди попередніх інстанцій прийняли до уваги ступінь виконання основного зобов'язання, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як підприємства, а також обставини наявності заборгованості бюджетних організацій за поставлену теплову енергію.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили всі істотні для справи обставини, правильно застосували ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України та прийшли до вірного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення стягнутої суми пені.

Відтак, під час розгляду справи фактичні її обставини встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного й об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів першої й апеляційної інстанцій відповідають цим обставинам, їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення пені та безпідставного зменшення цієї суми не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки апеляційним господарським судом вказані доводи перевірено, надано їм оцінку та відхилено з наведенням правового обґрунтування.

За таких обставин, прийняте рішення суду першої та постанова апеляційної інстанцій відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а тому судові акти слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115 - 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.06.2014 року у справі № 908/681/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.Г. Дунаєвська
СуддіН.І. Мележик
Т.Л. Барицька