номер провадження справи 19/167/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015 Справа № 905/3825/14-908/5859/14

За позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108)

до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченко, 1)

про стягнення 36555,62 грн.

Суддя Давиденко І.В.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: Шевелев Ю.А. - представник за довіреністю № 03/38 від 01.01.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Розпорядженням Голови Вищого господарського суду України № 28-р від 02.09.14. «Про зміну територіальної підсудності господарських справ» на підставі подання Державної судової адміністрації України № 8-4166/14 від 26.08.14 та № 8-4211/14 від 29.08.14., ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», ст. 34 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що розгляд господарських справ, підсудних господарським судам, розташованим в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється такими судами, зокрема, підсудних господарському суду Донецької області, господарським судом Запорізької області.

До Господарського суду Запорізької області 17.12.14. від Державного підприємства «Придніпровська залізниця» надійшли матеріали справи № 905/3825/14 за позовом Державного підприємства «Придніпровська залізниця» до Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про стягнення 36555,62 грн., з яких:22935,50 грн. - штрафу, 13620,12 грн. - додаткових зборів.

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.10., справі присвоєно номер 905/3825/14-908/5859/14, справу № 905/3825/14-908/5859/14 передано на розгляд судді Давиденко І.В.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за неправильно зазначені відповідачем відомості у залізничній накладній про код вантажоодержувача, останньому нараховано суму штрафу та додаткові збори.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 19.12.14. прийнято справу № 905/3825/14-908/5859/14 до свого провадження, справі присвоєно номер провадження 19/167/14, судове засідання призначено на 15.01.15. о 12-30.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.01.15. розгляд справи № 905/3825/14-908/5859/14 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 10.02.15. о 14-30.

Представник позивача в судове засіданні 10.02.15. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Від відповідача через канцелярію Господарського суду Запорізької області 28.01.15. надійшов письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого між відповідачем та іншою юридичною особою, яка не є стороною цієї справи, був укладений Контракт № 2013. 60. 1275.01. Згідно до п. 7.4 зазначеного Контракту (на виконання якого, власно, й відбувалось спірне перевезення) оформлення спірних накладних мусить здійснюватись у суворій відповідності з наданими приписами. Згідно з приписами, що містяться у листі за вих. № 27 від 05.12.13., зазначений код станції 3036. Саме на виконання наведених вказівок відповідач вказав код, який виявився неправильним. Лише після отримання відповідних телеграфних повідомлень з боку залізничного транспорту код станції був виправлений. На думку відповідача, його вина у неправильному визначенні коду станції відсутня. Відповідач вважає, що неправильне визначення лише коду станції не дає підстави для нарахування штрафу (відзив долучено до матеріалів справи).

Представник відповідача в судовому засіданні 10.02.15. заперечив проти задоволення позовних вимог Державного підприємства «Придніпровська залізниця».

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.11. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, позивач належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання і його неявка не перешкоджала вирішенню даного спору.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 905/3825/14-908/5859/14.

Розглянувши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд Запорізької області, -

ВСТАНОВИВ:

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2013 року на станцію Щебеневий Придніпровської залізниці зі станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці по залізничній накладній № 51492270 відправлено порожні вагони, відправник Публічне акціонерне товариство «ММК ім. Ілліча».

За залізничною накладною № 51492270, вагони прибули в адресу Державного підприємства «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» (далі - Трудівське кар'єроуправління «ДП «УПП УЗ»), яке знаходиться за адресою: 71006, Запорізька область, Куйбишевський район , с. Трудове, вул. Леніна, та має залізничних код 3036.

Позивач посилається на те, що Вантажоодержувача з таким кодом по станції Щебеневий Придніпровської залізниці не акредитовано (не існує). В зв'язку з чим, вагон був затриманий до з'ясування Вантажоодержувача, про що було складено акт загальної форми № 057 від 09.12.13.

16.12.13. після отримання телеграми № 47 від 16.12.13. зі станції відправлення Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці, в перевізний документ, а саме у графу « 5» були внесені зміни, щодо залізничного коду вантажоодержувача та вагон було видано належному одержувачу - Трудівське кар'єроуправління «ДП «УПП УЗ» - залізничний код « 9796».

Позивач вказує на те, що про вищезазначене на Щебеневий Придніпровській залізниці було складено акт загальної форми № 067 від 16.12.13., належним чином завірена копія якого міститься в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що в зв'язку з невірним зазначенням коду Вантажоодержувача та через затримку вагона позивачем було нараховано відповідачу суму штрафу та додаткові збори.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 5. ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, Транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відносини щодо перевезення вантажів залізницею регулюються, зокрема, Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 06.04.98. та іншими нормативними актами.

Статтею 37 Статуту залізниць передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправник повинен зазначити їх масу у накладній - основному перевізному документі, який підтверджує укладення договору перевезення вантажу.

Відповідно до п. 5. Правил приймання вантажів до перевезення, загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в перевізних документах. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобов'язаний зазначити в накладній.

Стаття 2 Статуту залізниць України (далі - Статут залізниць) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

В ст. 5 Статуту залізниць зазначено, що на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує Правила перевезення вантажів (далі - Правила) та інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до залізничної накладної № 51492270 вагони прибули в адресу Державного підприємства «Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України» (далі - Трудівське кар'єроуправління «ДП «УПП УЗ»), яке знаходиться за адресою: 71006, Запорізька область, Куйбишевський район , с. Трудове, вул. Леніна, та має залізничних код 3036.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про залізничний транспорт» вбачається, що розрахунки відправників і одержувачів вантажу, вантажобагажу і пошти з підприємствами залізничного транспорту загального користування за перевезення, додаткові збори за вантажні операції і користування рухомим складом, а також за штрафи, пеню, неустойки здійснюються в порядку, передбаченому Статутом залізниць України, іншими актами законодавства України та міжнародними договорами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

Згідно ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Відповідно до п. 2 Правил складання актів невідповідність маси і кількості наявного вантажу повинна бути засвідчена комерційними актами.

Підставою для покладання на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відомостей про код вантажоодержувача є акти загальної форми, складені у випадках передбачених ст. 129 Статуту залізниць України.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що на Щебеневий Придніпровській залізниці було складено акт загальної форми № 067 від 16.12.13., відповідно до якого зазначено про зміну кода « 3036» на « 9796».

Таким чином, як вбачається з вищенаведеного, Вантажовідправником було невірно зазначено код Вантажоодержувача.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Стаття 118 Статуту залізниць України передбачає, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Пунктом 5.5 «Правил оформлення перевізних документів» передбачено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що штраф підлягає стягненню у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За невірно зазначену у залізничній накладній № 51492270 код Вантажоодержувача позивач нарахував відповідачу, як Вантажовідправнику, штраф в розмірі 22935,50 грн. із розрахунку: 4587,10 грн. (провізна плата) х 5 = 22935,50 грн.

Перевіривши розрахунок суми штрафу, суд встановив, що він відповідає вимогам Статуту залізниць України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 22935,50 грн. штрафу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 13145,16 грн. - плати за користування вагонами, 474,96 грн. - збору за зберігання вагонів, суд відмовив в задоволенні позову в цій частині з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 119 Статуту залізниць України встановлено, що за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під'їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами - суб'єктами підприємницької діяльності вноситься плата.

Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами користування вагонами і контейнерами.

Під користуванням вагонами (контейнерами) слід розуміти використання відповідного рухомого складу залізниці певним суб'єктом господарської діяльності, у тому числі власником залізничної під'їзної колії, який безпосередньо приймає вагони (контейнери) від залізниці для виконання подальших операцій з ними, а потім повертає їх залізниці.

Час користування, за який цим суб'єктом господарської діяльності вноситься відповідна плата, визначається від моменту прийняття вагонів (контейнерів) від залізниці до моменту їх повернення залізниці.

Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під'їзної колії, порту, підприємства.

У разі затримки вагонів на станції призначення з причин, які залежать від вантажовласника, залізниця складає акт загальної форми ГУ-23, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Згідно п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99. N 113, облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46, Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, які складаються на підставі Пам'яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45, Пам'яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к, Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а, Актів загальної форми ГУ-23. За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді.

Відповідно до п 4. Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 N 113, відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під'їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами.

Згідно п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивачем в порушення вимог чинного законодавства України, не складались відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46, пам'ятки про користування вагонами форми ГУ-45, накопичувальні картки.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не подано суду в якості доказу нарахування додаткових зборів: 13145,16 грн. - плати за користування вагонами, 474,96 грн. - збору за зберігання вагонів, відомості щодо плати за користування вагонами форми ГУ-46, пам'ятки про користування вагонами форми ГУ-45, накопичувальні картки.

Крім того, слід зазначити, що акт загальної форми № 057 від 09.12.13. не підписаний відповідачем - Вантажовласником, тому суд вважає, що вищезазначені суми додаткових зборів, не підтверджені документами, а правомірність їх стягнення позивачем не доведена.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в частині стягнення 13145,16 грн. - плати за користування вагонами, 474,96 грн. - збору за зберігання вагонів.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов Державного підприємства «Придніпровська залізниця» підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства «Придніпровська залізниця» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченко, 1, ) на користь Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108, ) 22935 (двадцять дві тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 50 коп. - штрафу, 1146 (одну тисячу сто сорок шість) грн. 28 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.02.15.

Суддя І.В. Давиденко