РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"16" лютого 2015 р. Справа № 906/1240/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області

на рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.2014 р.

у справі № 906/1240/14 (суддя Кудряшова Ю.В.)

за позовом заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Житомирський області

до відповідача Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Житомир)

про стягнення 1098143,29 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Білий В.Л.;

від відповідача: Пелех Ю.В.;

від прокуратури: Білера І.В.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 18.11.2014 р. у справі №906/1240/14 відмовлено в задоволенні позову заступника прокурора Житомирської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Житомирській області до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" про стягнення 1098143,29 грн. шкоди.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за результатом перевірки інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції складено акт перевірки, яким встановлено, що підприємство здійснювало спеціальне водокористування без дозволу на спеціальне водокористування в період з 01.04.2011 року по 25.04.2013 року. В подальшому державним інспектором було складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно начальника Філії "Зарічанська ДЕД". Постановами від 18.12.2013 року Плотко Олега Валерійовича - начальника Філії "Зарічанська ДЕД" визнано винним у вчиненні адмінправопорушення. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2014 року постанову № 04316 від 20.12.2013-року про притягнення до адмінвідповідальності Плотко О.В. за ст. 48 КУпАП скасовано та закрито провадження у справі, оскільки позивачем надано для огляду дозвіл на спеціальне водокористування від 03.06.2008 року, дія якого продовжена до 10.05.2014 року.

Окрім того, судом було встановлено, що в матеріалах справи міститься копія дозволу на спеціальне водокористування №540-Ж від 03.06.2008 року, строк дії якого продовжено до 10.05.2014 року.

При вирішенні спірних правовідносин, судом першої інстанції було враховано відповідні положення Цивільного та Водного кодексів України", Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. № 321.

В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції вказав на те, що в дійсності дозвіл видано ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", тобто юридичній особі, а не філії. Жодним нормативним актом не передбачено обов'язок водокористувача отримувати дозволи на спеціальне водокористування філіями. Крім того, у відповідача не виникло підстав для припинення або скасування дозволу на спеціальне водокористування № 540-Ж, виданого 03.06.2008 року, з строком дії до 10.05.2014 року.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Житомирської області звернувся з апеляційною скаргою до Рівненського апеляційного господарського суду, відповідно до якої просить рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.2014 р. по справі №906/1240/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, зокрема, наступне:

- нормами ст.ст. 48, 110, 111 Водного кодексу України, ст.. 68 Закону України « Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено цивільно-правову відповідальність у разі порушення законодавства України у сфері здійснення спеціального водокористування;

- матеріалами справи підтверджено здійснення Філією "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" спеціального водокористування без відповідного дозволу. Так, 03.06.2008р. Філії "Мостова експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надано дозвіл на спеціальне водокористування №540-ж. Директором ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 22.02.2011 видано наказ №19 про припинення Філії "Мостова експлуатаційна дільниця". Філією "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 26.04.2013р. одержано дозвіл на спеціальне водокористування з терміном дії до 26.04.2018р.;

- фактичним водокористувачем є Філія "Зарічанська дорожньо - експлуатаційна дільниця", яка у період з 01.04.2011р. по 25.04.2013р. здійснювала спеціальне водокористування (водозабір із артезіанської свердловини) без дозволу на спеціальне водокористування;

- судом першої інстанції безпідставно прийнято до уваги постанову Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2014 у справі №2-а/295/148/14 за позовом Плотка О.В. до Державної екологічної інспекції у Житомирській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення. Про відсутність зв'язку між закриттям адміністративного чи кримінального провадження щодо певних фізичних осіб та обов'язку підприємства відшкодувати шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу свідчить позиція Вищого господарського суду, викладена, зокрема, у постанові від 13.10.2014 р. у справі №922/3736/13 за позовом заступника прокурора Харківської області до Харківського спеціалізованого будівельно - монтажного управління ПАТ "Млинмонтаж" про стягнення шкоди, та позиція Рівненського апеляційного господарського суду у постанові від 17.09.2014р. у справі №918/163/13 за позовом Житомирського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері до АТ "Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А." в особі представництва "Тодіні Конструціоні Дженералі С.П.А." про стягнення шкоди.

З огляду на викладені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, скаржник вважає, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову за відсутності на те визначених законом підстав, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Від відповідача - Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" надійшов відзив на апеляційну скаргу прокурора, відповідно до якого просить оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує, зокрема, наступне:

- філія не може бути користувачем та набувачем дозволу на спеціальне водокористування, оскільки філія не є юридичною особою;

- відповідно до п. 1 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. №321, дозволи видаються водокористувачам - юридичним та фізичним особам. Статтею 42 Водного кодексу України визначено водокористувачами, зокрема, підприємства (юридичні особи);

- ст. 2 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» визначає суб'єктом господарювання, якому видається документ дозвільного характеру, зареєстровану в установленому законодавством порядку юридичну особу України;

- спірний дозвіл № 540-Ж від 03.06.2008р. був виданий відповідачеві - юридичній особі, а не його філії, що спростовує доводи позивача про те, що філія відповідача є юридичною особою та мала отримати спірний дозвіл як окремий водокористувач;

- жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язок отримувати дозволи на спеціальне водокористування філіями, в той час як відповідач (юридична особа) мав відповідний дозвіл;

- у відповідача не виникло підстав для припинення або скасування дозволу на спеціальне водокористування № 540 -Ж виданого 03.06.2008р. зі строком дії до 10.05.2014р.

За наведених підстав відповідач вважає, що в задоволення апеляційної скарги слід відмовити.

Державна екологічна інспекція у Житомирський області у письмових поясненнях від 16.02.2015р. по справі № 906/1240/14 зазначила, що підтримує апеляційну скаргу. Звертає увагу на те, що директором ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 22.02.2011 р. видано наказ № 19 про створення комісії з припинення філії «Мостова експлуатаційна дільниця» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» шляхом її приєднання до філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Філія «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 26.04.2014 р. отримала дозвіл на спеціальне водокористування № 1337-Ж. З огляду на наведене стверджує, що фактичний водокористувач - філія «Зарічанська ДЕД» ДГІ «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у період з 01.04.2011 р. по 25.04.2013 р. здійснювала спеціальне водокористування без дозволу на спеціальне водокористування.

16 лютого 2015 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду прокурор та представник позивача підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджують, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Стверджують, що припинення філії "Мостова експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" згідно з наказом № 19 від 22.02.2011р. є підставою для припинення спецводокористування на підставі дозволу №540-Ж, виданого 03.06.2008 року.

З огляду на вказане, вважають, що рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.2014 р. по справі №906/1240/14 слід скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Представник відповідача - Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" в судовому засіданні заявила, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. Додатково пояснила, що відповідно до чинного законодавства лише юридична особа виступає суб'єктом отримання права спецводокористування. Філія є лише користувачем, оскільки саме в її територіальних межах розташована артезіанська свердловина. Тоді як водокористувачем виступає ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця". З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Житомирській області на підставі листа УСБУ в Житомирській області проведено позапланову перевірку вимог природоохоронного законодавства Філією "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами у період з 18 грудня по 20 грудня 2013 року (а.с. 13).

Листом Державної екологічної інспекції у Житомирській області № 6063/10-13 від 13.06.2014р. матеріали перевірки направлено на адресу прокуратури Житомирської області (а.с.12).

Результати перевірки оформлені актом інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції, згідно з яким встановлено, що підприємство здійснювало спеціальне водокористування (водозабір із артезіанської свердловини) без дозволу на спеціальне водокористування в період з 01.04.2011 року по 25.04.2013 року (а.с. 17-21).

18.12.2013 та 20.12.2013р. державним інспектором з охорон навколишнього середовища складено протоколи про адміністративне правопорушення відносно Плотко Олега Валерійовича - начальника Філії "Зарічанська ДЕД", оскільки останні здійснив адмінправопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 48, 60 КУпАП та ст. 110 Водного Кодексу України (а.с. 22, 24).

Постановами від 18.12.2013 та 20.12.2013р. Плотко Олега Валерійовича - начальника Філії "Зарічанська ДЕД" визнано винним у вчиненні адмінправопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.ст. 48, 60 КУпАП та накладено адмінстягнення (а.с. 23, 25).

20.12.2013 року ДЕІ в Житомирській області направлено припис з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, згідно якого приписано забезпечити ведення обліку кількості скидаємої води в журналі, встановленої форми ПОД-11, ПОД-12 та виконувати умови дозволу на спеціальне водокористування.

Позивачем заявлено до стягнення з філії "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" шкоди у розмірі 1098143,29 грн. та 30.04.2014р. направлено претензію №15-4/7 щодо відшкодування шкоди у вказаному розмірі (а.с. 27-28).

До матеріалів справи позивачем долучено копію дозволу на спеціальне водокористування №540-Ж від 03.06.2008 року на строк до 10.06.2011р., строк дії якого продовжено до 10.05.2014 року. В графі "реквізити водокористувача" зазначено: а) підприємство, організація, установа: Філія "Мостова експлуатаційна дільниця"; б)управління, об'єднання: ДП "Житомирський облавтодор"; в) міністерство, відомство: ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" (а.с. 96-99).

Директором ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 22.02.2011 видано наказ №19 про припинення Філії "Мостова експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" шляхом її приєднання до філії "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с. 31).

Філією "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 26.04.2013 одержано дозвіл на спеціальне водокористування з терміном дії до 26.04.2018 (а.с. 32).

Як свідчать матеріали справи, позивачем заявлено до стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі, з мотивів відсутності у водокористувача дозволу на спецводокористування у період з 01.04.2011 року по 25.04.2013 року.

Аналізуючи встановлені обставини у даній справі та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Звертаючись з позовом у даній справі, прокурор зазначав, що відповідач в порушення вимог природоохоронного законодавства здійснив самовільний забір підземних прісних вод з артезіанської свердловини без дозволу на спеціальне водокористування, внаслідок чого заподіяв державі збитки.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов'язкових екологічних вимог, зокрема, здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.

Статтею 1 Водного кодексу України передбачено, що використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

В силу дії ч. 1 ст. 42 Водного кодексу України водокористувачами в Україні можуть бути підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства.

Відповідно до ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів - загальне та спеціальне.

Відповідно до ст. 48 ВК України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 44, ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

За умовами ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними, місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 5 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. № 321, у дозволі зазначаються: 1) найменування органу, що його видав; 2) найменування та реквізити водокористувача - юридичної особи (прізвище, ім'я, по батькові, адреса водокористувача - фізичної особи); 3) термін, на який видано дозвіл; 4) ліміти забору води, використання води та скидання забруднюючих речовин; 5) умови спеціального водокористування; 6) інші відомості (у разі потреби).

Згідно з ч. 7 ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" підставами для анулювання документа дозвільного характеру є, зокрема, припинення юридичної особи (злиття, приєднання, поділ, перетворення або ліквідація), якщо інше не визначено законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 55 Водного кодексу України визначено, що право юридичних та фізичних осіб на спеціальне водокористування припиняється, зокрема, у разі ліквідації підприємств, установ чи організацій.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 56 Водного кодексу України припинення права спеціального водокористування здійснюється за рішенням органу, що видав дозвіл на спеціальне водокористування, у випадках, передбачених пунктами 2 - 4 статті 55 цього Кодексу.

З урахуванням наведених вище нормативно-правових положень, колегія суддів відзначає, що дозвіл на спецводокористування видається кожній юридичній або фізичній особі.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку (ст. 80 ЦК України).

З урахуванням змісту наведеної норми права та положень ст. 42 Водного кодексу України варто відзначити, що організація як суб'єкт права водокористування в обов'язковому порядку повинна бути наділена статусом юридичної особи, якого набуває з моменту внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отже, Законом не визначено серед суб'єктів права спецводокористування структурних підрозділів юридичних осіб (філій).

Таким чином, суб'єктами права, а відповідно і суб'єктами права водокористування можуть бути лише фізичні та юридичні особи.

На підставі наведеного колегія суддів констатує, що організація може виступати самостійним суб'єктом водокористування лише у разі набуття статусу юридичної особи.

Згідно зі ст. 95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, дозвіл № 540-Ж від 03.06.2008р. (з урахуванням реквізитів водокористувача, згідно з якими - підприємство, організація, установа: Філія "Мостова експлуатаційна дільниця"; управління, об'єднання: ДП "Житомирський облавтодор"; міністерство, відомство: ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України") видано ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Мостова експлуатаційна дільниця". Відтак, водокористувачем, як того вимагає діюче законодавство, виступає саме юридична особа в особі філії.

При цьому припинення діяльності структурного підрозділу юридичної особи (філії) шляхом його реорганізації чи ліквідації не є підставою для формування висновків про припинення юридичної особи, що у порядку ст. 4-1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" та ст.. 55 Водного кодексу України є підставою для припинення права спецводокористування.

За наведених обставин спростовується твердження скаржника щодо припинення дії дозволу на спеціальне водокористування № 540-Ж, виданого 03.06.2008 року, зі строком дії до 10.05.2014 року. Адже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази, як то рішення відповідного органу про анулювання документа дозвільного характеру.

Таким чином, не заслуговують на увагу твердження скаржника щодо припинення права спецводокористування зідно дозволу від 03.06.2008р. з моменту припинення 22.02.2011р. філії "Мостова експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" шляхом її приєднання до філії "Зарічанська дорожньо-експлуатаційна дільниця" ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", оскільки у відповідності до наведених вище нормативно-правових приписів законодавець наділив статусом суб'єкта спецводокористування лише юридичних та фізичних осіб.

Отже, колегією суддів не встановлено жодних правових підстав у розумінні ст.. 55 Водного кодексу України для припинення права спеціального водокористування у юридичної особи - ДП "Житомирський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України".

Наведене також підтверджується постановою Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2014 року (справа № 295/531/14-а), яка набрала законної сили. Відповідно до вказаного судового акта постанову №04316 від 20.12.2013-року про притягнення до адмінвідповідальності Плотко О.В. за ст. 48 КУпАП скасовано та закрито провадження у справі, оскільки позивачем надано для огляду дозвіл на спеціальне водокористування від 03.06.2008 року, дія якого продовжена до 10.05.2014 року (а.с. 82). За таких обставин, Богунський районний суд прийшов до висновку, що в діях Плотко О.В. відсутній склад адміністративного правопорушення.

Зазначена постанова Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2014 року оцінюється судом апеляційної інстанції в сукупності з іншими доказами та обставинами справи, а тому не є єдиними доказом на підтвердження правової позиції відповідача, отже аргументи прокурора, викладені в апеляційній скарзі з даного приводу, є необгрунтованими.

Таким чином, у судовому порядку спростовано факт неправомірного здійснення спецводокористування юридичною особою в особі філії.

Згідно положень ч. 2 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно преамбули та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдинг" проти України", а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує встановлена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Оскільки в силу дії частини 3 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду, судова колегія вважає безсумнівними встановлені постановою Богунського районного суду м. Житомира від 26.03.2014 року у справі №295/531/14-а факти, при цьому ці факти не можуть ставитися судом під сумнів та є такими, які не потребують додаткового доведення зазначених обставин та фактів.

Підсумовуючи викладене, судова колегія зважає на те, що позивачем не доведено у встановленому законом порядку наявність всіх складових елементів цивільного правопорушення у розумінні ст. 1166 ЦК України, що спростовує наявність правових підстав для застосування до відповідача такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди.

На підставі наведених вище обставин справи та нормативно-правових приписів, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову як таким, що узгоджується із нормами закону та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В силу приписів ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст.. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скарзі.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Житомирської області від 18.11.2014 р. по справі №906/1240/14 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського Житомирської області від 18.11.2014 р. по справі №906/1240/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області - без задоволення.

2. Справу №906/1240/14 надіслати в господарський суд Житомирської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.