ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015 року Справа № 904/6129/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Джихур О.В. (доповідач)

суддів: Виноградник О.М., Лисенко О.М.

секретар судового засідання: Валяр М.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Войтенко М.М., довіреність б/н від 05.08.14, представник (був присутнім в судових засіданнях 20 січня 2015 року та 10 лютого 2015 року)

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Бізнесконтакт", м. Дніпропетровськ

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року у справі № 904/6129/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запоріжжя Медіа", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Бізнесконтакт", м. Дніпропетровськ

про стягнення 180 268,30 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського судуДніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року (суддя Дубінін І.Ю.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 176 495, 00 грн. основного боргу, 2 260, 47 грн. пені, 628, 97 грн. інфляційних втрат, 280, 80 грн. 3% річних, 3 593, 31 грн. витрат по сплаті судового збору. Повернуто позивачу з державного бюджету України зайво сплачений судовий збір у сумі 702, 25 грн., в решті позову відмовлено.

Рішення господарського суду мотивовано неналежним виконанням відповідачем договору поставки від 01 вересня 2013 року в частині оплати поставленої продукції. Пеня в розмірі 2 260, 47 грн. стягнута на підставі п.8.2 договору, 3% річних та інфляційні втрати стягнуто на підставі ст.625 Цивільного кодексу України. Частково відмовляючи в стягненні інфляційних втрат, господарський суд зазначив, що позивачем при розрахунку допущена арифметична помилка.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідач його оскаржує в частині стягнення пені в розмірі 2 260, 47 грн. та 3% річних в розмірі 280, 80 грн.

Скаржник посилається на те, що стягнення пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, договір діє до 31 грудня 2013 року, позов подано 08 серпня 2014 року, у зв'язку з чим пеня стягненню не підлягає. В рішенні не наведено розрахунку 3% річних.

Скаржник просить скасувати рішення в частині стягнення пені в розмірі 2 260 грн. 47 коп. та 3% річних в розмірі 280 грн. 80 коп.

Представник апелянта в судові засідання 20 січня 2015 року, 10 лютого 2015 року, 19 лютого 2015 року не з'явився, про час та місце судових засідань повідомлений належним чином.

Позивач доводи апеляційної скарги заперечує, вважає оскаржуване рішення господарського суду законним.

10 лютого 2015 року позивачем надано акт звірки розрахунків станом на 05 вересня 2014 року. Щодо докладного розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат, то позивач вказав, що їх розрахунок міститься в клопотанні про збільшення позовних вимог, яке було подано до господарського суду Дніпропетровської області.

Судова колегія розглядає справу за наявними матеріалами відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 20 січня 2015 року розгляд справи відкладався до 10 лютого 2015 року.

В судовому засіданні 10 лютого 2015 року оголошено перерву до 19 лютого 2015 року.

19 лютого 2015 року представники сторін в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідач оскаржує рішення господарського суду в частині стягнення пені та 3% річних, проте для встановлення правомірності ухваленого рішення в зазначеній частині необхідно перевірити рішення в частині стягнення основного боргу.

Матеріали справи свідчать, що 01 вересня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма "Бізнесконтакт" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запоріжжя Медіа" (постачальник) укладено договір поставки №96/13, згідно якого постачальник зобов'язується в обумовлений строк передати покупцю товар, а покупець зобов'язується прийняти товар і оплатити. Найменування, ціна, кількість поставленого товару визначається у специфікації, яка є додатком до договору.

Згідно п.2.2 договору ціна товару за цим договором встановлена в гривнях і зазначена в специфікації до договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки за договором здійснюються покупцем за фактом поставки кожної узгодженої сторонами партії товару протягом 35-ти банківських днів з моменту поставки у відповідності до встановленого розрахунка постачальника.

Сума платежу на момент оплати може бути зменшена на вартість товару, підготовленого покупцем до повернення, згідно з графіком повернення.

Пунктом 6.10 договору передбачена можливість повернення товару, у разі повернення постачальник зобов'язаний назад прийняти товар у покупця протягом п'яти календарних днів з моменту отримання повідомлення покупця, але не пізніше чергової поставки товару. Витрати з повернення товару покладаються на постачальника (п.6.11 договору).

Пунктом 7.1.3 встановлено обов'язок постачальника щомісяця до 7 числа місяця, наступного за звітнім, надавати акт звірки в бухгалтерію покупця. Звірка проводиться не частіше одного разу на місяць.

За порушення строку розрахунку покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки Національного Банку України від суми неоплаченого у строк товару, за кожен день прострочення платежу (п.8.2 договору).

Договір діє з моменту його підписання до 31 грудня 2013 року, але в будь -якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п.11.1 договору).

У випадку, якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за п'ятнадцять днів до його закінчення, даний договір вважається пролонгованим на строк до 31 грудня 2014 року (п.11.2 договору).

За твердженням позивача (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 17 вересня 2014 року -т.1, а.с.92) відповідач повністю не розрахувався за поставлену продукцію, у зв'язку з чим розмір основного боргу станом на 05 вересня 2014 року становить 176 495, 22 грн.

На підтвердження вказаного позивач надав апеляційній інстанції акт звірки взаємних розрахунків станом за період 01 вересня 2013 року -05 вересня 2014 року, підписаний представниками обох сторін. Акт звірки долучено до матеріалів справи (т.2, а.с.193-199).

Матеріали справи свідчать, що в порушення п.7.1.3 договору сторони щомісячно розрахунки не звіряли.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Частиною 6 ст.265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні -покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 Цивільного кодексу України, одностороння відмова вiд зобов'язання або одностороння змiна його умов не допускається, якщо iнше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства. Якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн).

Приймаючи до уваги, що належними доказами, зокрема: видатковими накладними, накладними про повернення постачальнику частини товару, банківськими виписками, актами звірки розрахунків підтверджується поставка відповідачу товара, часткова його оплата, розмір основного боргу відповідачем не оспорюється, судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу в сумі 176 495, 22 грн.

На підставі п.8.2 договору поставки, а також з врахуванням збільшення розміру позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочку виконання грошового зобов'язання за період з 26 червня 2014 року по 18 серпня 2014 року в загальній сумі 2 260 грн. 47 коп. (т.1, а.с.92-115).

Перевіривши розрахунок пені, судова колегія вважає, що він відповідає фактичним обставинам справи, діючому законодавству, розраховано позивачем по кожній видатковій накладній з врахуванням повернення товару, період за який нараховано пеня не перевищує шість місяців від дня коли зобов'язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України), у зв'язку з чим висновок господарського суду щодо стягнення з відповідача пені в сумі 2 260, 47 грн. слід визнати обґрунтованим.

На підставі ст.625 Цивільного кодексу України а також з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 1 231, 81 грн. та 3% річних в розмірі 280, 80 грн.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу протягом якого діяв відповідний індекс інфляції. У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, в,икладені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року №62-97р.

Згідно вказаних рекомендацій при застосуванні індекса інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. При цьому період, за який нараховуються інфляційні втрати не може становити менше 15 днів.

Проаналізувавши розрахунок інфляційних втрат, що міститься в клопотанні про збільшення суми позовних вимог (т.1, а.с.92), судова колегія вважає, що позивачем без врахування зазначеного розраховані інфляційні втрати за період з 15 липня 2014 року -21 липня 2014 року, 11 серпня 2014 року -18 серпня 2014 року, 04 серпня 2014 року -18 серпня 2014 року, 06 серпня 2014 року -18 серпня 2014 року, 08 серпня 2014 року -18 серпня 2014 року, 11 серпня 2014 року 18 серпня 2014 року, 13 серпня 2014 року -18 серпня 2014 року, 14 серпня 2014 року -18 серпня 2014 року, 15 серпня 2014 року -18 серпня 2014 року. За вказані періоди інфляційні втрати не нараховуються і підлягають виключенню з розрахунку.

В результаті перерахунку розмір інфляційних втрат становить 628, 97 грн., тобто судова колегія погоджується з висновком господарського суду, що інфляційні втрати підлягають стягненню в розмірі 628, 97 грн., а в решті інфляційних втрат слід відмовити через неправильне визначення позивачем періоду, за який здійснюється нарахування інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок 3% річних судова колегія вважає, що він відповідає обставинам справи, діючому законодавству, не містить арифметичних помилок, у зв'язку з чим господарський суд правомірно стягнув 280 грн. 80 коп. 3% річних.

Матеріали справи свідчать, що в зв'язку зі збільшенням позовних вимог позивач зайво сплатив судовий збір в сумі 702, 25 грн., який правомірно повернуто позивачу на підставі п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір".

Твердження скаржника, що договір діяв до 31 грудня 2013 року не відповідає обставинам справи. Пунктом 11.2 договору №96/13 від 01 вересня 2013 року передбачено, що договір вважається пролонгованим на строк до 31 грудня 2014 року в разі якщо жодна із сторін не заявить про свій намір розірвати або змінити договір за п'ятнадцять днів до його закінчення.

Сторонами не надано належних доказів щодо розірвання договору і припинення його дії 31 грудня 2013 року.

В будь -якому випадку припинення дії договору не звільняє сторони від виконання невиконаних зобов'язань за цим договором.

Перевіривши розрахунок пені та 3% річних апеляційний господарський суд встановив, що їх розмір визначений позивачем відповідає обставинам справи та діючому законодавству.

Розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат наведено в клопотанні про збільшення суми позовних вимог від 17 вересня 2014 року (т.1, а.с.92-115), яке також було відправлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Фірма "Бізнесконтакт", що підтверджується поштовою квитанцією №3024 від 15 вересня 2014 року і описом вкладення в цінний лист (т.2, а.с.151-152). Апелянт контррозрахунок санкцій не надав ні господарському суду, ні апеляційній інстанції.

Крім того, представник відповідача в жодне судове засідання суду першої інстанції, апеляційної інстанції не з'являвся, ухвали господарського суду від 18 серпня 2014 року, 04 вересня 2014 року, 18 вересня 2014 року, апеляційної інстанції від 08 грудня 2014 року, 20 січня 2015 року не виконав, що свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами.

З врахуванням вкладеного, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року відповідає діючому законодавству, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.49, 99, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року у справі № 904/6129/14 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Бізнесконтакт", м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Джихур

Суддя О.М. Виноградник

Суддя О.М. Лисенко

(Дата підписання постанови в повному обсязі 23.02.15 р.)