ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 925/2307/14

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з секретарем Вініченко О.Б., за участю представників сторін:

позивача - Рябчун О.М. - по довіреності,

відповідача - Комаренко І.М. - по довіреності,

третьої особи - Штих М.М. - по довіреності,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу №925/2307/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АВУАР-СЕРВІС»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Росьагропродукт»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло»

про стягнення 462 947,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВУАР-СЕРВІС» звернулось в суд з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Росьагропродукт» 462 947,53 грн. заборгованості, з яких: 388 717,57 грн. основна заборгованість, 41 820,54 грн. пеня, 28 121,49 грн. інфляційні, 4 287,93 грн. - 3% річних.

Підставою позову є невиконання відповідачем зобов'язань по договору №6831 від 25.10.2012 року та договору №ВВ/11-11 від 31.10.2014 року про відступлення права вимоги (цесії).

Ухвалою суду від 16.12.2014 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло».

У судовому засіданні 15.01.2015 року представник позивача позов підтримав, просить його задовольнити.

У судовому засіданні 15.01.2015 року представник відповідача позов визнав.

У судовому засіданні 15.01.2015 року представник третьої особи вважає позов обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, оглянувши оригінали документів, суд задовольняє позов частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між товариством з обмеженою відповідальністю «Вільногірське скло» та товариством з обмеженою відповідальністю «Росьагропродукт» виникли на підставі договору №6831 від 25.10.2012 року, за умовами якого ТОВ «Вільногірське скло» (продавець) зобов'язалось передати у власність ТОВ «Росьагропродукт» (покупця) склобанку «Верес» в асортименті, згідно поданих покупцем креслень (додатків до договору), а ТОВ «Росьагропродукт» зобов'язалося прийняти і оплатити товар на умовах, передбачених договором (пункти 1.1., 1.2 договору).

Загальна сума договору складається з вартості товару поставленого в період дії договору (пункт 3.2. договору).

За правовою природою даний договір є договором поставки і відповідає вимогам статті 712 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Вільногірське скло» на виконання умов договору №6831 від 25.10.2012 року поставило ТОВ «Росьагропродукт» продукцію на загальну суму 427 484,40 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с.16-22).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 4.2. договору в редакції додаткової угоди №1 від 02.01.2013 року покупець здійснює оплату за поставлений товар з відстрочкою платежу протягом 60 календарних днів від дати відвантаження партії товару.

Проте, як встановлено судом, відповідач за поставлений товар розрахувався частково по видатковій накладній СБ-0002987 від 16.04.2014 року в сумі 38 766,83 грн., його заборгованість складає 388 717,57 грн.

Судом також встановлено, що між позивачем, відповідачем та третьою особою укладено договір №ВВ/11-11 від 31.10.2014 року про відступлення права вимоги (цесії), за умовами якого Первісний кредитор (ТОВ «Вільногірське скло») відступає Новому кредиторові (ТОВ «Авуар-Сервіс), а Новий кредитор набуває право вимоги належне Первісному кредиторові у відповідності до Договору №6831 від 25.10.2012 року, укладеного між Первісним кредитором і Боржником (ТОВ «Росьагропродукт»).

За цим договором Новий кредитор набуває право вимагати від Боржника належного виконання наступних обов'язків: здійснити оплату вартості поставленого товару за основним договором вартістю 388 717,57 грн. Боржник зобов'язується виконати обов'язки за основним договором перед Новим кредитором на умовах основного договору.

Боржник - ТОВ «Росьагропродукт» не виконало умови Договору №6831 від 25.10.2012 року та договору №ВВ/11-11 від 31.10.2014 року, його заборгованість перед позивачем складає 388 717,57 грн., тому суд задовольняє позов в цій частині.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена цією статтею сплата суми боргу за грошовим зобов'язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини, чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.

Позивач правомірно нараховує 3% річних, інфляційні та пеню по кожній накладній окремо.

Суд перевіривши нарахування позивачем 3% річних в сумі 4 287,93 грн., встановив неправильність їх нарахування (після перерахунку - 4 978,76 грн.), але оскільки позивач просить стягнути 3% річних в сумі 4 287,93 грн., задовольняє позов в цій частині.

Суд перевіривши нарахування позивачем інфляційних в сумі 28 121,49 грн., встановив неправильність її нарахування (після перерахунку - 32 619,09 грн.), але оскільки позивач просить стягнути інфляційних в сумі 28 121,49 грн., задовольняє позов в цій частині.

Крім того, за змістом пункту 1 статті 199 Господарського кодексу України та пункту 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Зазначені статті узгоджуються з приписами пункту 9.2. договору №6831 від 25.10.2012 року, згідно з яким в разі прострочки сплати за товар, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, за кожен день прострочення від суми простроченого платежу.

Суд перевіривши нарахування позивачем пені в сумі 41 820,54 грн., встановив неправильність її нарахування (після перерахунку - 41 608,20 грн.), тому задовольняє позов частково в сумі 41 608,20 грн., в іншій частині позову про стягнення пені суд відмовляє за необґрунтованістю.

З урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача 462 735,19 грн., з яких: 388 717,57 грн. основна заборгованість, 41 608,20 грн. пеня, 28 121,49 грн. інфляційні, 4 287,93 грн. - 3% річних.

На підставі статті 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 9 254,70 грн.

Керуючись статтями 49, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Росьагропродукт» (Черкаська обл., м. Канів, вул. Київська, буд.11, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «АВУАР-СЕРВІС» (м. Київ, вул. Червонопрапорна, буд.34, корпус 4, ) - 388 717,57 грн. основної заборгованості, 41 608,20 грн. пені, 28 121,49 грн. інфляційних, 4 287,93 грн. - 3% річних, в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору 9 254,70 грн.

Видати наказ.

3.В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня прийняття.

Повне рішення складено 12.02.2015 року

Суддя С.С.Боровик