ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"20" лютого 2015 р.Справа № 916/4948/14

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Кришталь Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса,

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат», м.Одеса,

про стягнення 32427,64 гривень

за участю:

представника позивача Макаренко Н.А. - за довіреністю,

представника відповідача Варчук Т.М. - за довіреністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ», м. Одеса, звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат», м. Одеса, про стягнення 32427,64 гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на договір оренди нежитлового приміщення від 04.01.1993 року, додаткові угоди від 11.03.2008 року та від 25.04.2012 року. Позивач зазначає, що як землекористувач сплачує земельний податок. Вважає, що відповідач повинний сплатити йому за відшкодування витрат на сплату земельного податку за три роки 32427,64 гривень із розрахунку 12,8 % у відношенні займаної до загальної площі.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що положеннями договору оренди та додаткових умов до нього не передбачено обов'язку відповідача щодо відшкодування витрат за сплату земельного податку (а.с.52-54).

В судовому засіданні представник позивача Макаренко Н.А., яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача Варчук Т.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 06.02.2015р. строк розгляду справи у відповідності до положень ст. 69 ГПК України було продовжено по 24.02.2015р.

У судовому засіданні від 06.02.2015р. відповідно до ст. 77 ГПК України було оголошено перерву по 20.02.2015р.

20 лютого 2015 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

04.01.1993 року Виробниче-енергетичним об'єднанням «Одесаенерго» Одеська теплоелектроцентраль (орендодавець), правонаступником якої є позивач, та ЗАТ «Комбінат» (орендар), правонаступником якого є відповідач, підписано договір оренди нежитлового приміщення, згідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення в будинку № 4/6 по вул. Загубанського в будинку ТЕЦ-1 1-й поверх площею 300,14 кв.м., підвал площею 83,0 кв.м. для використання у виробничих цілях строком з 01.01.1993 року до 01.01.2018 року (а.с. 10-13).

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Зобов'язання, в свою чергу, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Загальні положення щодо найму (оренди) визначено у главі 58 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ст. 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Тобто, компенсація сум земельного податку орендодавцю є частиною вартості послуг з оренди, яку сплачує орендар.

Враховуючи зазначене, витрати орендодавця, понесені у зв'язку зі сплатою плати за землю (земельного податку або орендної плати за землю державної та комунальної власності), можуть включатися до суми орендної плати, якщо це визначено договором оренди.

Відповідно до п. 4.1 договору оренди від 04.01.1993 року за орендоване приміщення орендар сплачує договірну ціну у валюті України з розрахунку еквіваленту до долару США за 1 кв.м. 0,1 долару США за курсом НБУ.

Згідно до п. 3.5 договору оренди понад орендної плати орендар додатково оплачує фактичні витрати на комунальні послуги (електроенергію, газ, опалення, холодна, гаряча вода, телефон).

Згідно до додаткових угод до договору від 11.03.2008 року та від 25.04.2012 року, протоколу узгодження розбіжностей від 07.05.2012 року сума орендної плати становить 8951,04 гривень*індекс інфляції*20% НДС (а.с. 14-19).

Вищезазначені додаткові угоди до договору оренди не містять змін або доповнень щодо додаткових оплат, крім визначених у п. 3.5 договору оренди від 04.01.1993 року.

Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що між сторонами не було узгоджено відшкодування витрат позивача на утримання його майна, договір між відповідачем та позивачем щодо компенсації витрат позивача по сплаті податку на землю не укладався, сторони не визначили між собою суми, необхідної для компенсації.

Відповідно до п. п. 14.1.136 ст. 14 ПК України земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно до ст. ст. 269, 270 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об'єктом оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суд враховує, що відповідач не є ані власником, ані користувачем земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Загубанського, 4/6, тобто не є суб`єктом земельних правовідносин.

При цьому, суд вважає недоречним посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на ч. 2 ст. 796 ЦК України, якою встановлено, що у договорі найму сторони можуть визначити розмір земельної ділянки, яка передається наймачеві. Якщо розмір земельної ділянки у договорі не визначений, наймачеві надається право користування усією земельною ділянкою, якою володів наймодавець.

Оскільки, хоча у ст. 796 ЦК України і йдеться про надання наймачеві права користування земельною ділянкою, він не стає суб`єктом земельних правовідносин. Наймач з приводу користування земельною ділянкою знаходиться у правовідносинах виключно з наймодавцем, а його права та обов`язки, що стосуються користування земельною ділянкою, входять до складу його правовідносин з наймодавцем, що виникли на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Оскільки права та обов`язки наймача будівлі, іншої капітальної споруди (їх окремої частини) не виходять за межі зобов`язань, що виникли на підставі договору найму, на наймача не можуть бути покладені обов`язки щодо сплати земельного податку.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК України).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», м. Одеса, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат», м. Одеса, про стягнення 32427,64 гривень є такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з відсутністю домовленості між сторонами щодо відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Згідно до ст. 49 ГПК України за умови відмови судом в задоволенні позовних вимог, витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються на позивача.

На підставі ст. ст. 6, 11, 509, 525, 526, 530, 629, 797 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 14, 269, 270 ПК України та керуючись ст. ст. 22, 32, 33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ», м. Одеса, звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбінат», м. Одеса, про стягнення 32427,64 гривень - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 20.02.2015 року. Повний текст рішення складений 24 лютого 2015 р.

Суддя Р.В. Волков