ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2015 року Справа № 908/1471/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну

скаргу Фермерського господарства "Орбіта -СМ"

на рішення господарського суду Запорізької області від 09 липня 2014 року

та на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2014 року

у справі № 908/1471/14

господарського суду Запорізької області

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Фермерського господарства "Орбіта -СМ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору , на стороні

позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Стальпрокаттрейдинг"

про стягнення 200000,00 грн. основного боргу, 8482,19 грн. 3 % річних та 7481,96 грн. інфляційного нарахування на суму боргу

за участю представників

позивача не з'явився

відповідача Малі О.О.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 09 липня 2014 року (суддя Зінченко Н.Г.) залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2014 року (судді Бондаренко В.П., Россолов В.В., Тихий П.В.) позов задоволено. Стягнуто з Фермерського господарства "Орбіта - СМ" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 200000,00 грн. основного боргу, 8482,19 грн. 3% річних, 7481,96 грн. інфляційного нарахування та 4319,29 грн. судового збору.

Не погоджуючись вищезазначеними рішенням та постановою Фермерське господарство "Орбіта - СМ" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 09 липня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2014 року скасувати та припинити провадження у справі.

В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 06 вересня 2012 року між Фермерським господарством "Орбіта-СМ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальпрокаттрейдінг" був укладений договір зворотної фінансової допомоги №060912, відповідно до якого третя особа (кредитор) зобов'язалася надати відповідачу (позичальнику) безвідсоткову цільову позику, а відповідач зобов'язався використати її за цільовим призначенням і повернути позику в обумовлений договором строк.

Відповідно до п. 3.1 цього договору сума позики складає 500 000,00 грн. Надання грошових коштів можливо частинами.

Пунктом 5.1 зазначеного договору передбачено, зворотна фінансова допомога надається позичальнику на строк 45 банківських днів після перерахування позики позичальнику.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору третьою особою було перераховано відповідачу 200 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками від 06 вересня 2012 року, 26 вересня 2012 року, 27 вересня 2012 року та не заперечується сторонами у справі.

08 квітня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальпрокаттрейдінг" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 було укладено договір №08/04-14 відступлення права вимоги, відповідно до умов якого (п.1.1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Стальпрокаттрейдінг" передає, а позивач приймає на себе право вимоги, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Стальпрокаттрейдінг", і стає кредитором за договором № 060912 зворотної фінансової допомоги від 06 вересня 2012 року (надалі - основний договір), який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Стальпрокаттрейдінг" та Фермерським господарством "Орбіта -СМ"

Згідно з п. 1.2 договору відступлення права вимоги новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від Фермерського господарства "Орбіта-СМ" належного виконання взятих на себе зобов'язань за основним договором, в тому числі інфляційні витрати, 3% річних, які виникли у зв'язку з невиконанням останнім зобов'язань за основним договором.

Пунктом 1.3 цього ж договору визначено, що за основним договором первісний кредитор перерахував відповідачу у справі 200000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками та актом звірки взаємних розрахунків від 20 червня 2013 року. За дійсним договором на нового кредитора переходять лише права первісного кредитора за основним договором.

17 квітня 2014 року на адресу відповідача було направлено вимогу вих.№17/04-14/1 про сплату боргу новому кредитору та повідомлено про укладення вищезазначеного договору про відступлення права вимоги. Дана вимога була отримана відповідачем, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення №150 від 19 квітня 2014 року, однак залишена без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання для нього несприятливих наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Судами попередніх інстанцій встановлено факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 200000,00 грн., що підтверджується матеріалами справи, зокрема, договором відступлення права вимоги від 08 квітня 2012 року, яким передбачено, що до позивача перейшло право вимагати від відповідача виконання основного зобов'язання за договором зворотної фінансової допомоги № 060912 від 06 вересня 2012 року у сумі 200000грн.

Колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що строк виконання зобов'язань щодо повернення позики з урахуванням п. 5.1. основного договору настав, починаючи з 01 грудня 2012 року.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок, що у вищевказаному договорі зворотної фінансової допомоги № 060912 від 06 вересня 2012 року поняття "сума позики", яка складає 500000,00 грн. (п. 3.1), та поняття "позика" не є тотожними. Враховуючи, що сума позики складає 500000,00 грн. і ця сума позики може бути надана частинами, то частина суми позики є позикою в розумінні п. 5.1. договору.

З викладеного вбачається, що право вимоги за отриманою відповідачем позикою в розмірі 200000,00 грн., згідно з п. 5.1. договору, виникло після спливу 45 банківських днів з моменту отримання цих коштів.

Оскільки договір зворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є договором позики, то до нього застосовуються норми матеріального права, які регулюють правовідносини за договором позики.

Так, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Обов'язки за договором позики виникають лише для однієї сторони - позичальника. Отримавши у власність передані позикодавцем гроші або речі, визначені родовими ознаками, позичальник зазвичай стає зобов'язаним повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей такого ж роду і якості.

З урахуванням того, що договір позики (зворотної фінансової допомоги) є реальним та одностороннім договором, обов'язки за таким договором виникають лише у позичальника. Тому твердження відповідача, що право вимоги за договором №060912 зворотної фінансової допомоги від 06 вересня 2012 року ще не настало, а настане лише після отримання відповідачем ще 300000,00 грн. фінансової допомоги, є неправомірними.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що кошти були передані в розмірі 200000,00 грн., то саме ця сума повинна бути повернута відповідачем, в якості отриманої суми позики, тому, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що вимоги позивача до відповідача про стягнення 200000,00 грн. заборгованості є обґрунтованими та правомірно задоволені судами попередніх інстанцій.

Також, судом першої інстанції обґрунтовано задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих позивачем 3% річних за прострочення грошового зобов'язання за період з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2014 року у розмірі 8482,19 грн. та інфляційних витрат за період з 01 грудня 2012 року по 31 березня 2014 року в сумі 7481,96 грн. на підставі п.1.2 договору відступлення права вимоги та ст. 625 ЦК України, оскільки дані вимоги заявлені позивачем обґрунтовано, доведені матеріалами справи та вірно нараховані.

Згідно з статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Колегія суддів Вищого господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів Вищого господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий господарський суд України дійшов висновку, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

На підставі наведеного вище і керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фермерського господарства "Орбіта - СМ" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12 листопада 2014 року зі справи № 908/1471/14 залишити без змін.

Головуючий суддя І. А. Плюшко

Судді Н.І. Мележик

С. С. Самусенко