ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2015 року Справа № 925/2387/14

Господарський суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.;

з участю представників сторін:

від позивача - Калініченко П.В. за посадою,

від відповідача - Тихенко Л.М. за довіреністю, Заєць Б.Б, за посадою,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "АГРОВЕЙ" с. Мусійки, Іванківський район, Київська область

до товариства з обмеженою відповідальністю "ПІРАМІДА-АГРО" м. Черкаси

про визнання частково недійсним договору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем заявлено позов з вимогою визнати недійсним пункт 3.3. договору товарного кредиту №18 від 15 квітня 2014 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Компанія "АГРОВЕЙ" та товариством з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ПІРАМІДА-АГРО".

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити посилаючись на те, що п. 3.3 вищевказаного договору встановлено такий алгоритм розрахунку ціни товару продавцем, зміст якого не тільки суперечить, але й не узгоджується із приписами господарського та цивільного законодавства.

Відповідач у відзиві на позов та його представники в судовому засіданні позов не визнали вважаючи вимогу необґрунтованою та зазначили, що відповідачем виконано всі умови вищезазначеного договору в повному об'ємі, у вказані терміни, які були зафіксовані на момент укладання договору та додатків до нього (Специфікацій).

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

15.04.2014 сторони уклали договір товарного кредиту № 18 (далі - Договір), відповідно умов якого продавець зобов'язався передати покупцю у власність товар, відповідно до специфікацій, що є невід'ємною частиною цього Договору, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар, виходячи із умов даного Договору. Строк дії договору сторони визначили до 31.12.2014 (а.с.12-13).

На виконання умов договору сторонами було підписано додатки-специфікації: №1 від 15.04.2014, №2 від 21.05.2014, №3 від 01.07.2014, №4 від 21.05.2014, №5 від 26.09.2014 (а.с.14-16).

В судовому засіданні встановлено, що на виконання умов Договору та п.2 вищезазначених Специфікацій № 1,2, 3, 4, 5, 6 відповідач протягом квітня - жовтня 2014 р. на адресу позивача здійснив поставку товарів на загальну суму 590 342,98 грн., що підтверджується видатковими накладними, дослідженими в судовому засіданні: № АГ-0000103 від 18.04.2014 на суму 276 039, 90 грн.; № АГ-0000144 від 22.05.2014 на суму 32 040,00 грн.; № АГ-0000234 від 01.07.2014 на суму 16 333,06 грн.; № АГ-0000146 від 07.07.2014 на суму 120 240,02 грн.; № АГ-0000337 від 03.10.2014 на суму 97 440,00 грн.; № АГ-0000350 від 06.10.2014 на суму 48 250,00 грн.

П.3.3 договору передбачено, що сторони при підписанні даного Договору домовилися, що у випадку зміни курсу до гривні, згідно п.3.2 даного Договору перерахунок вартості поставленої продукції здійснюється продавцем в односторонньому порядку і є обов'язковим для виконання покупцем.

Ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Ст.203 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписом частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

До загальних засад цивільного законодавства віднесено свободу договору, суть якої викладено у статті 627 Цивільного кодексу України та полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 3.1 договору покупець (позивач) зобов'язався сплачувати продавцю (відповідачу) кошти за договором у розмірі та у строки, передбачені специфікацією на кожну окрему поставку.

За умовами договору, перехід права власності на товар здійснюється в момент його передачі та підписання відповідних документів (видаткових накладних тощо) уповноваженими не те особами (п. 6.4 договору).

П. 10.2 договору визначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін; строк дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.2 цього договору, та закінчується 31.12.2014 (п.10.3 договору).

П. 3.2 договору сторони узгодили, що у тому випадку, коли долар США/євро до гривні на день перерахування коштів є вище за курс долара США/євро на день укладення договору, сторони для визначення суми належної до сплати використовують формулу-С=А1/А2*В, де:

- 1 - загальна сума договору на день перерахування коштів;

- В - сума договору на момент підписання;

- А1 - (курс міжбанківського валютного ринку до гривні) на день перерахування коштів;

- А2 - (курс міжбанківського валютного ринку долар -12,25; євро - 16,90 до гривні) на день підписання договору.

На підставі п. 3.3 договору сторони при підписанні цього договору домовились, що у випадку зміни курсу, згідно п. 3.2 вказаного договору, перерахунок вартості продукції здійснюється продавцем в односторонньому порядку і є обов'язковим для виконання покупцем.

За приписами ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що відповідач з метою захисту своїх прав та інтересів, на підставі розділу 8 Договору товарного кредиту № 18 від 15 квітня 2014 року, звернувся до господарського суду Київської області про стягнення заборгованості з ТОВ «Компанії «Агровей» на користь ТОВ «Піраміда - Агро».

Рішенням господарського суду Київської області від 13 січня 2015 року у справі № 911/5042/14 позов ТОВ «Піраміда -Агро» задоволено частково, що підтверджує законність укладення Договору товарного кредиту № 18 та Додатків (Специфікацій) до цього Договору.

Відтак, рішення господарського суду Київської області має преюдиційне значення.

Ст. 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну.

Згідно з чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У відповідності з вимогами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що договір є реальним, істотні умови договору відповідачем не порушено та оспорюваний договір, укладений між сторонами, не суперечить положенням чинного законодавства і виконувався сторонами.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підтверджені належними доказами і є недоведеними, заперечення відповідача ґрунтуються на чинному законодавстві і підтверджені належними доказами, а тому у позові необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 денного строку з дня складення повного тексту рішення.

СУДДЯ В.В.Єфіменко

Повний тест складено

та підписано 14.02.2015.