ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" лютого 2015 р.Справа № 916/5221/14

Господарський суд Одеської області у складі:

Судді Зайцева Ю.О.

секретаря судового засідання Ошаріна Д.С.

За участю представників сторін:

від позивача: Козак Н.В. (довіреність №14-174 від 24.06.2014р.);

від відповідача: Седова В.Ю. (довіреність №4-636/1від 02.07.2014р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача до відповідача Комунального підприємства "Іллічівськтеплоенерго" про стягнення 822 298,33грн., -

ВСТАНОВИВ:

Суть спору: 25.12.2014 р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Іллічівськтеплоенерго" про стягнення суми інфляційних витрат у розмірі 45 596,13грн., 3% річних у розмірі 108 094,78 грн. пені у розмірі 276 522,99 грн. та 7 відсотків штрафу з простроченої суми у розмірі 392 084,43 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.12.2014 р. було порушено провадження у справі №916/5121/14 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні 16.01.2015 р. представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх. ГСОО № 814/15).

09.02.2015р. у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні та надав суду заперечення на відзив на позовну заяву.

09.02.2015р. у судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення, суд встановив:

22.10.12 між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (надалі - продавець) та Комунальним підприємством «Іллічівськтеплоенерго» (надалі - покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 12/1105-БО-23 (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 2.1. Договору, передає покупцеві з 01 жовтня 2012року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 1 469 тис. куб. м. (один мільйон чотириста шістдесят дев'ять тисяч куб. м.), у тому числі по місцях кварталів (тис.куб.м.): липень-жовтень 247; серпень-листопад 508; вересень-грудень 714; III - IV 1649.

Згідно п. 5.1. Договору, ціна (граничний рівень цін) на газ та послуги з його транспортування установлюється НКРЕ.

За приписами п.п. 6.1., 6.2. Договору, Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. При невиконанні покупцем вимог, передбачених у п. 6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору.

Відповідно до п.п. 7.1., 7.2. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором. У разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем п. 6.1. умов цього договору він у безспірному порядку зобо'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

На підставі п. 9.3. Договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

За приписами п.11.1. Договору, цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.10.2012 року і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012 року, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання вказаного договору, позивач передав у власність відповідача протягом жовтня-грудня 2012 року природний газ на загальну суму 8 920 572,14 грн.

Проте, відповідач, в порушення умов Договору, зобов'язання належним чином не виконав та прострочив оплату за поставлений протягом жовтня-грудня 2012 року природний газ.

У зв'язку із цим позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Іллічівськтеплоенерго" суми інфляційних витрат у розмірі 45 596,13грн., 3% річних у розмірі 108 094,78 грн. пені у розмірі 276 522,99 грн. та 7 відсотків штрафу з простроченої суми у розмірі 392 084,43 грн.

В судовому засіданні 16.01.2015 р. представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" відповідно до якого, просить суд зменшити на 99 % розмір штрафних санкцій (штрафу, пені) до 1 %, які, НАК «Нафтогаз України» вимагає стягнути з комунального підприємства «Іллічівськтеплоенерго» на свою користь за договором №12/1105-БО-23 від 22.10.2012 року купівлі-продажу природного газу.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Правові відносини сторін виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу№14/2301/11 від 30.09.2011року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Одеська ТЕЦ» , відповідно до п. 1.1. якого, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IVкварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей газ на умовах Договору.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений 22.10.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та Комунальним підприємством «Іллічівськтеплоенерго» був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 12/1105-БО-23 є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

На виконання вказаного договору, позивач передав у власність відповідача протягом жовтня-грудня 2012 року природний газ на загальну суму 8 920 572,14 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2014р. на об'єм 241,609 тис.куб.м. на суму 1 126 317,37 грн.; від 31.01.2014р. на об'єм 713,107 тис.куб.м. на суму 3 324 316,57 грн.; від 31.01.2014р. на об'єм 958,857тис.куб.м. на суму 4 469 938,20 грн. Вказані акти підписані уповноваженими особами сторін та скріплені печатками.

Однак, відповідач, в порушення умов Договору та чинного законодавства, зобов'язання з оплати поставленого природного газу належним чином не виконав та як вбачається з розрахунку наданого позивачем, відповідач оплатив поставлений, протягом жовтня-грудня 2012 року, природний газ з простроченням. Вказані відомості відповідачем спростовані не були.

У зв'язку із цим позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Іллічівськтеплоенерго" суми інфляційних витрат у розмірі 45 596,13 грн., 3% річних у розмірі 108 094,78 грн. пені у розмірі 276 522,99грн. та 7 відсотків штрафу з простроченої суми у розмірі 392 084,43 грн.

Щодо вимоги позивача, про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат у розмірі 45 596,13 грн. та 3% річних у розмірі 108 094,78 грн. суд зазначає наступне.

У відповідності з п.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, на думку суду, право позивача вимагати від відповідача сплатити 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає в отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належним до сплати за договором купівлі-продажу.

Інфляційні збитки є наслідком інфляційних процесів в економіці, а тому їх слід вважати складовою частиною основного боргу, стягнення яких передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України. Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

Перевіривши розрахунки позивача щодо сплати відповідачем інфляційних витрат у розмірі 45 596,13 грн. та 3% річних у розмірі 108 094,78 грн., суд вважає розрахунки позивача вірними, стягнення вищезазначених сум заборгованості з відповідача обґрунтованим, а позов підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 276 522,99 грн. та 7 відсотків штрафу з простроченої суми у розмірі 392 084,43 грн. суд зазначає наступне.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції. Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією. Відсотки за неправомірне користування чужими коштами справляються по день сплати суми цих коштів кредитору, якщо законом або договором не встановлено для нарахування відсотків інший строк. За грошовим зобов'язанням боржник не повинен платити відсотки за час прострочення кредитора. Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов'язань стягуються судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Як було вище встановлено судом, за порушення зобов'язань за договором позивач нарахував відповідачу у відповідності до приписів договору пеню в сумі 276 522,99 грн. та штраф в розмірі 392 084,43 грн., при цьому судом встановлено що надані позивачем розрахунки пені та штрафу здійснені належним чином.

Відповідно до ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст. 233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст.551 ЦК України, встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора.

При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У своєму відзиві на позовну заяву Комунальне підприємство "Іллічівськтеплоенерго" просило суд зменшити пеню та штраф до 1 % від заявленої до стягнення грошової суми враховуючи те, що позивачу не було завдано збитків, неналежним виконанням відповідачем його зобов'язань, приймаючи до уваги, що основне зобов'язання виконане повністю а також наявність обставин, які мають істотне значення, що підтверджують ненавмисний характер своєчасного невиконання Відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, а саме: невідповідність законодавства в результаті чого що підприємство змушено було закуповувати природний газ для виробництва частини теплової енергії на потреби населення, при граничній ціні 1091 грн./тис. м куб. без ПДВ, яка втрачається у процесі транспортування тепловими мережами за ціною 3885 грн./тис. м куб. без ПДВ, як для виробництва теплової енергії на потреби бюджетних установ та інших споживачів, без відповідного джерела фінансування, беручи до уваги правовий статус відповідача, основним різновидом господарської діяльності якого є постачання теплової енергії населенню та іншим споживачам, суспільну необхідність господарської діяльності КП «ІТЕ».

За приписами ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, суд враховує те, що з пояснень представників сторін, судом встановлено, що господарські правовідносини між позивачем та відповідачем носять тривалий, взаємовигідний, конструктивний характер, прострочка відповідача по розрахункам з позивачем виникла із-за фінансових труднощів, та оскільки, на думку суду, пеня та штраф - це фінансові санкції, спрямовані на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд вважає за доцільне зменшити розмір неустойки (штрафу та пені), яку слід стягнути з відповідача на користь позивача пеню та встановити її в розмірі 138 261,50 грн. та штраф в розмірі 196 042,22 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача у загальній сумі 16 445,97 грн.

Керуючись ст.ст. 32,33,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до відповідача до відповідача Комунального підприємства "Іллічівськтеплоенерго" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Іллічівськтеплоенерго" (68001, Одеська обл. м. Іллічівськ, вул. Комсомольська, 2-а; ) на користь публічного акціонерного товариства „Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України" (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) суми інфляційних витрат у розмірі - 45 596 /сорок п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто шість/ грн. 13 коп., 3% річних у розмірі -108 094 /сто вісім тисяч дев'яносто чотири/ грн. 78 коп., пеню у розмірі - 138 261 /сто тридцять вісім тисяч двісті шістдесят одна/ грн. 50 коп. та 7 відсотків штрафу з простроченої суми у розмірі - 196 042 /сто дев'яносто шість тисяч сорок дві/ грн. 22 коп. та - витрати по сплаті судового збору у розмірі - 16 445 /шістнадцять тисяч чотириста сорок п'ять/ грн. 97 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст складено та підписано 14 лютого 2015 р.

Суддя Ю.О. Зайцев