ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2015 року Справа № 902/1223/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого Остапенка М.І.,
суддів :Гончарука П.А., Стратієнко Л.В.
розглянувши касаційну скаргуПриватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод"
на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року
у справі за позовомПриватного акціонерного товариства "Бориспільський автозавод"
доПриватного акціонерного товариства "Тульчинське автотранспортне підприємство 10507"
простягнення коштів

В С Т А Н О В И В:

у серпні 2014 року, Приватне акціонерне товариство "Бориспільський завод" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Тульчинське автотранспортне підприємство 10507" 10 011,67 грн. заборгованості по розрахунках за товар, отриманий на умовах договору № 52-Б-2-ТК/13 від 27.03.2013 року.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 03.11.2014 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Тульчинське автотранспортне підприємство 10507" на користь Приватного акціонерного товариство "Бориспільський завод" 10 011,67 грн. заборгованості.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року рішення місцевого господарського суду скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволені позову відмовлено.

Постанову апеляційного господарського суд оскаржено у касаційному порядку і ухвалою Вищого господарського суду України від 02.02.2015 року порушено касаційне провадження у справі за касаційною скаргою позивача, у якій він посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права і просить оскаржувану постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, судова колегія вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та під час апеляційного перегляду справи, взаємовідносини між ПАТ "Бориспільський автозавод" (продавець) та ПАТ "Тульчинське автотранспортне підприємство 10507" (покупець) врегульовано договором купівлі-продажу транспортного засобу № 52-Б-2-ТК/13 від 27.03.2013 року, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу транспортний засіб БАЗ-079.34 (туристичний) власного виробництва, а останній прийняти та оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Пунктом п. 2.1 сторони узгодили, що вартість транспортного засобу і сума договору становить 446 200 грн. разом з ПДВ. При цьому сума договору складається із вартості транспортного засобу та коштів, сплачених за користування транспортним засобом і орієнтовно складає 471 577,62 грн., що в іноземній валюті, за офіційним курсом долара США до української гривні, встановленим Національним банком України на дату підписання договору у розмірі 7,993 грн. за 1 долар США, становить 58 998,83 доларів США.

За умовами, визначеними у п. 2.2, п. 2.3 продавець оплачує до 28.03.2013 року 223 100 грн., а остаточний розрахунок здійснює на умовах розстрочення платежу за графіком, вказаному у додатку № 2 до договору.

За цим додатком, платежі здійснюються у гривнях але у разі зміни у курсовій різниці валют здійснюється перерахунок розміру платежів за формулою Кзб=А1/АО, де Кзб - коефіцієнт збільшення, А1 - курс на день платежу, АО - курс на день підписання договору купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому, перерахунок здійснюється лише в тому випадку, якщо Кзб рівний або більший одиниці.

Перевіряючи дотримання кожної із сторін своїх зобов`язань судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв транспортний засіб БАЗ-А079.34 про що сторонами складено акт приймання-передачі транспортного засобу від 28.03.2013 року № 023588 і спір щодо цього відсутній, як і щодо платежів, що мали місце до лютого 2014 року.

Проте за період лютого-березня 2014 року відповідач здійснив оплату без урахування визначеного договором порядку, а тому господарський суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо правомірності вимог позивача та безпідставності ухилення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, правомірно постановив про задоволення позову і підстав для скасування судового рішення за наведених апеляційним господарським судом мотивів не було.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року скасувати, а рішення господарського суду Вінницької області від 03.11.2014 року залишити без змін.

Головуючий М.І. Остапенко

Судді П.А. Гончарук

Л.В. Стратієнко