РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015Справа №910/25889/14

За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у місті Києві.

про стягнення 1 575 803, 60 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Лазаренко Ю.Г.

від відповідача: Саушкіна О.В.

від третьої особи: Станько Н.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві про стягнення заборгованості за надані послуги за договором № 09479/2-05 від 09.03.2011 р. у розмірі 1 384 908, 25 грн., 150 243, 58 грн. - інфляційних втрати, 13 429, 94 грн. - 3 % річних та 27 221, 83 грн. - пені. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем за вищевказаним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/25906/14 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.12.2014 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

У процесі провадження у справі відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому Комунальне підприємство "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві зазначає про визнання позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за надані послуги у розмірі 195 626, 18 грн.

При цьому, відповідач зазначає про відсутність на балансі Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві теплових пунктів, у зв'язку з чим відповідач вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення заборгованості за послуги з постачання холодної води для її підігріву, споживачем якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2015 р. залучено до участі у розгляді даної справи третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні позивача - Комунальне підприємство «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у місті Києві.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи зазначив про вирішення даного спору на розсуд суду

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками процесу, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 04.02.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09.03.2011 р. між Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" та Комунальним підприємством "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві та Комунальним підприємством «Житлосервіс «Оболонь» Оболонського району у місті Києві укладено договір на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі № 09479/2-05, за умовами якого позивач зобов'язався надавати відповідачу послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі у систему каналізації міста Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації міста Києва, а відповідач - приймати надані послуги та здійснювати їх оплату на умовах договору, а третя особа - надавати повну і достовірну інформацію відповідно до умов договору та нести відповідальність.

Відповідно до п. 1.3. договору обсяг води, що підлягає постачанню та прийняттю в систему каналізації, надається відповідачем у вигляді нормативного розрахунку, узгодженого з позивачем і є невід'ємною частиною договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.2, 2.1.4. договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показниками засобів обліку, зареєстрованих у позивача. У разі наявності у третьої особи декількох об'єктів водоспоживання облік спожитої води здійснюється з урахуванням показників всіх засобів обліку, зареєстрованих у позивача. Зняття показників із засобів обліку здійснюється як правило щомісяця представником позивача у присутності представника відповідача у строком згідно з графіком обслуговування позивача. У разі якщо відповідач не забезпечить для зняття показників присутність свого представника, показники, що зняті позивачем, є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату послуг. Кількість сітчаних вод, які надходять у міську каналізацію, визначається за показниками засобів обліку стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показниками засобів обліку води та/або іншими способами, визначення об'ємів стоків у відповідності до Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

Згідно з п. 2.1.6. договору облікові дані відповідача щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у позивача. Відповідач щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки направляє до позивача письмовий звіт по обсягам спожитих послуг та їх вартості та проводить звіряння обсягів та вартості наданих послуг у відповідному обліковому періоді.

У відповідності до п.п. 2.2.1., 2.2.2. договору позивач щомісячно направляє до банківської установи відповідача розрахункові документи для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів. Відповідач щомісячно забезпечує не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим, своєчасну та повну оплату коштів від населення за отримані послуги на транзитний рахунок Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» та до 25-го числа поточного місяця сплачує у повному обсязі вартість наданих послуг орендарям, на рахунок позивача згідно з його рахунком.

Пунктом 4.2. договору встановлено, що у разі порушення строків виконання зобов'язань по оплаті послуг, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через 6 місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує умови договору № 09479/2-05 від 09.03.2011 р. щодо оплати наданих послуг, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період з 01.10.2013 р. до 30.06.2014 р. у розмірі 1 384 908, 25 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

При цьому, позивач відзначає, що в період з 01.10.2013 р. до 30.06.2014 р. відповідач не направляв свого представника з необхідними обліковими документами для проведення звіряння спожитих послуг з водопостачання та водовідведення та не підписував актів звіряння, а відтак - в силу положень п. 2.1.6. договору, кількість та вартість наданих Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" послуг з водопостачання та водовідведення вважаються безумовно погодженими з відповідачем.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг має відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до наведених норм, до нормативно-правових актів, що регулюють правовідносини у сфері питної води та питного водопостачання та підлягають застосуванню до спірних правовідносин належать, зокрема, Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р.

У відповідності до п. 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.2008 р. суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Як вбачається зі змісту позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал", останнім заявлено до стягнення заборгованість за постачання холодної води та водовідведення, а також за постачання води на підігрів та її водовідведення, про що свідчать відповідні коди класифікації послуг (№ 5-50278, 5-502083, 5-50296, 5-50306, 5-50319).

В той же час, в матеріалах справи міститься довідка Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві № 1559 від 22.12.2014 р. про відсутність на балансі підприємства, а також у його господарському віданні чи оперативному управлінні теплових пунктів (котельні).

Слід відзначити, що нормами чинного законодавства України, що регулюють відносини у сфері питного водопостачання, не виділяють окремо послуги щодо постачання гарячої води, оданак визначають, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Тобто, виходячи з аналізу вищенаведених норм постачання гарячої води може здійснюватись лише енергопостачальним підприємством, яке для цього здійснює підігрів питної води.

Аналогічні висновки викладені також у постановах Вищого господарського суду України № 7/313-64/61 від 01.11.2012 р., № 35/106 від 30.11.2011 р. та № 22/183-54/160-2012 від 07.02.2013 р.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачем питної води є Публічне акціонерне товариство «Київенерго».

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи із вищенаведених обставин, суд дійшов висновку, що Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал" безпідставно нараховано до сплати відповідачем вартість послуг з постачання води до теплових пунктів для її підігріву, оскільки споживачем таких послу фактично є енергопостачальне підприємство.

Тотожні за змістом висновки викладені також у постановах Вищого господарського суду України № 910/25309/13 від 17.06.2014 р., № 910/12480/13 від 19.12.2013 р. та № 5011-75/ від 21.11.2013 р.

Наявними у справі документами підтверджується постачання Комунальному підприємству "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві питної (холодної) води та приймання стічних вод (як холодної так і гарячої води) з 01.10.2013 р. до 30.06.2014 р. на загальну суму 775 931, 86 грн.

При цьому, судом не враховано обсяг води, поставленої для підігріву, оскільки на балансі відповідача відсутні теплові пункти (котельні).

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 09479/2-05 від 09.03.2011 р. в частині оплати холодного водопостачання та водовідведення на загальну суму 775 931, 86 грн.

Решту заявлених позивачем вимог суд визнає необґрунтованими та відмовляє їх задоволенні зв наведених вище підстав.

Крім того позивачем заявлені вимоги про стягнення 150 243, 58 грн. - інфляційних втрат, 13 429, 94 грн. - 3 % річних та 27 221, 83 грн. - пені.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати поставленого товару за договором № 09479/2-05 від 09.03.2011 р., приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

В той же час, приймаючи до уваги висновки суду про необґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості за постачання питної води, що призначена для підігріву, судом виконано власний розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат з урахуванням визнаних обґрунтованими сум заборгованості.

Згідно розрахунку суду за період з 21.11.2013 р. (дата виникнення заборгованості за відповідний період) до 25.06.2014 р. з урахуванням дати виникнення заборгованості за відповідний період та кількості днів прострочення, розмір пені становить 18 607, 38 грн., 3 % річних - 8 305, 57 грн., інфляційні втрати - 91 353, 49 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Служба замовника житлово-комунальних послуг" Оболонського району у місті Києві (04213, м. Київ, пр. Героїв Сталінграда, 57, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, ) заборгованість у розмірі 775 931, 86 (сімсот сімдесят п'ять тисяч дев'ятсот тридцять одна грн. 86 коп.) грн., 18 607, 38 (вісімнадцять тисяч шістсот сім грн. 38 коп.) грн., 3 % річних у розмірі 8 305, 57 (вісім тисяч триста п'ять грн. 57 коп.) грн., інфляційні втрати у сумі 91 353, 49 (дев'яносто одна тисяча триста п'ятдесят три гн 49 коп.) грн. та 18 050, 08 (вісімнадцять тисяч п'ятдесят грн. 08 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.02.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.