ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 926/1315/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової Т.В.
суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представників сторін: позивача: Бережок С.І. - дов. від 18.04.14, відповідача: Білянський М.І. - дов. від 31.12.14,

касаційну скаргуМіського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 02.12.14
у справі№926/1315/14 Господарського суду Чернівецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доМіського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"
простягнення 1903343, 37 грн.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом про стягнення з Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" 1079122,01 грн. боргу, 572050,75 грн. пені, 115625,62 грн. - 3% річних та 136544,99 грн. інфляційних втрат. Позов обґрунтований порушенням відповідачем своїх зобов'язань щодо проведення розрахунків за отриманий природний газ за договором №13/3049-БО-38 від 25.01.13.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 09.10.14 (суддя Желік Б.Є.) позов задоволено повністю. Місцевий господарський суд виходив з факту неналежного виконання відповідачем зобов'язань за спірним договором в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманого природного газу. Суд не установив наявність виняткових обставин, за яких можливе зменшення спірної суми пені.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.14 (судді: Юрченко Я.О., Зварич О.В., Хабіб М.І.) рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін з тих же підстав.

Міське комунальне підприємство "Чернівцітеплокомуненерго" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення і постанову у справі в частині стягнення з відповідача 279313,83 грн. пені, 8228,69 грн. інфляційних втрат, 54619,84 грн. - 3% річних та прийняти нове рішення про відмову у позові у зазначеній частині. Обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник посилається на порушення судами приписів статей 3, 509, 612, 613, 616 Цивільного кодексу України, статей 220, 221 Господарського кодексу України, статей 47, 43 Господарського процесуального кодексу України. Він вважає невірним розрахунок спірних сум пені, інфляційних втрат і річних у зв'язку з помилковістю визначення початку періоду прострочки та зазначає, що акти приймання-передачі природного газу були підписані 30.06.13. Водночас, підприємство вважає необґрунтованою відмову судів у зменшенні заявленої до стягнення суми пені.

Від позивача відзиву на касаційну скаргу судом не отримано.

Заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г., пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування господарськими судами норм чинного законодавства, колегія суддів відзначає наступне.

В ході розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій установлено, що 25.01.13 між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" - продавцем та Міським комунальним підприємством "Чернівцітеплокомуненерго" - покупцем був укладений договір №13/3049-БО-38. За умовами цього договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2013 році імпортований природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець, в свою чергу, прийняти та оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у пункті 1.2 цього договору. Газ, що постачається використовується покупцем виключно для вироблення теплової енергії, для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору. Продавець передає покупцеві з 01.01.13 до 31.12.13 в обсязі до 16 377, 06 тис. куб. м (пункт 1.2 договору). Ціна за 1000 куб.м природного газу установлюється НКРЕ та складає 3509 грн. без ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу (пункт 3.1 договору). Згідно з пунктом 5.1 договору продавець передає газ покупцеві на комерційному вузлі/вузлах обліку газу покупця або за відсутності їх у покупця-на вузлі/вузлах обліку газорозподільного підприємства. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі. Після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і бере на себе всю відповідальність, пов'язану з правом власності на газ. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати упродовж місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 4.1 договору). Відповідальність сторін передбачена розділом 7 договору. Пунктом 7.3 договору передбачено, що у разі порушення покупцем умов пункту 4.1 договору, покупець зобов'язується (крім сум заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Суди установили, що, в подальшому, сторонами була підписана додаткова угода №1 до спірного договору, якою були змінені обсяг та ціна газу, що постачається. Додатком до договору №1 (пункт 2.1) сторони передбачили, що обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки визначається шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу в пункті приймання - передачі газу. В процесі розгляду спору суди установили, з підтвердженням матеріалами справи, що на виконання умов договору упродовж січня-грудня 2013 року позивач передав, а відповідач прийняв імпортований природний газ на загальну суму 55 017122,01 грн. Установили суди і те, що відповідач за отриманий газ розрахувався лише частково; його борг становить 1079122,01 грн., що, між іншим, відповідач не заперечував. Як убачається з матеріалів справи, предметом даного судового розгляду є вимоги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" 1079122,01 грн. боргу, 572050,75 грн. пені, 115625,62 грн. - 3% річних та 136544,99 грн. інфляційних втрат. Ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди дійшли висновку про обґрунтованість позову. За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Згідно з частиною 1 статті 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі. Відповідно до приписів статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актом цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. За приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статі 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно зі статтею 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вже зазначалося, сторони у спірному договорі (пункт 4.1) погодили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 Цивільного кодексу України). Як встановлено судами, пунктом 7.1 договору передбачено нарахування пені за прострочення оплати вартості газу. У відповідності до приписів статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України). Разом з тим, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 названого Кодексу). Дослідивши обставини і зібрані у справі докази, надавши оцінку умовам спірного договору та перевіривши наданий позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми, господарські суди установили, що позивач за договором №13/3049-БО-38 від 25.01.13 поставив відповідачеві природний газ на загальну суму 55 017122,01 грн. Установили суди і те, з підтвердженням матеріалами справи, що відповідач отримав газ, проте повністю за нього не розрахувався; його борг становить 1079122,01 грн. Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція, виходить з обставин, встановлених у даній справі господарськими судами. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Враховуючи установлений господарськими судами факт порушення відповідачем своїх договірних зобов'язань щодо сплати вартості за отриманий природний газ за договором від 25.01.13, колегія суддів вважає обґрунтованим стягнення з відповідача спірних сум боргу, пені, 3% річних та інфляційних втрат. Довід скаржника про невірне визначення початку періоду прострочки не може бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки цьому доводу надавалася оцінка судом апеляційної інстанції та він був відхилений як необґрунтований. Як установили суди підписання актів приймання-передачі 30.06.13 не змінює умов спірного договору в частині строків оплати, оскільки такі строки встановлені пунктом 4.1 договору. Водночас визнаються неспроможними і посилання скаржника на безпідставну, на його думку, відмову судів у зменшенні розміру пені, позаяк приписи частини 2 статті 233 Господарського кодексу України, статті 551 Цивільного кодексу України та пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за наявності визначених законом умов (винятковість випадку, наявність обставин, що мають істотне значення), чого суди у даному випадку не установили. Інші доводи касаційної скарги теж не можуть бути підставою для скасування постанови у справі, оскільки вони не спростовують установленого судами та ґрунтуються на переоцінці доказів, яка відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, знаходиться поза межами компетенції касаційної інстанції. За таких обставин, підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та задоволення касаційної скарги не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 02.12.14 у справі №926/1315/14 залишити без змін.

Касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" залишити без задоволення.

Головуючий суддя Т.Добролюбова

Судді Т.Гоголь

В.Швець