ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 916/3396/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Губенко Н.М.,
суддів:Барицької Т.Л.,
Картере В.І.,
розглянувши касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелторг"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.12.2014
та на рішеннягосподарського суду Одеської області від 29.10.2014
у справі№916/3396/14 господарського суду Одеської області
за позовомДержавного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелторг"
про стягнення 25246,60 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача повідомлений, але не з'явився;

- відповідача Савенко І.М.

Розпорядженням секретаря першої судової палати від 03.02.2015 №02-05/27 змінено склад колегії суддів, в провадженні якої знаходилась дана справа та сформовано наступний склад суду для розгляду даної справи: головуючий суддя - Губенко Н.М., судді: Барицька Т.Л. (доповідач), Картере В.І.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 29.10.2014 у справі №916/3396/14 (суддя Д'яченко Т.Г.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 (судді: Савицький Я.Ф., Гладишева Т.Я., Лисенко В.А.), задоволений позов Державного територіально-галузевого об'єднання "Львівська залізниця" в особі відокремленого підрозділу "Івано-Франківська дирекція залізничних перевезень" (надалі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелторг" (надалі відповідач/одержувач/скаржник); за рішенням з відповідача стягнуто 25 246,60 грн.

Відповідач, не погоджуючись із прийнятими у даній справі судовими рішеннями, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення та постанову скасувати.

Позивачем було подано заперечення на касаційну скаргу, у яких він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 29.10.2014 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 у справі №916/3396/14 - без змін.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 25 246,60 грн. за зберігання позивачем вантажу у період з 19.02.2014 по 31.03.2014.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на несплату відповідачем грошових коштів за зберігання вантажу на площадках загального користування на станції „Вадул-Сирет".

Розглядаючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій погодилися із доводами позивача, та, встановили факт зберігання позивачем вантажу відповідача у період з 19.02.2014 по 31.03.2014 та факт несплати відповідачем за надані позивачем відповідні послуги.

Вищий господарський суд України погоджується із прийнятими у даній справі судовими рішеннями, з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанції 17.02.2014 вантаж Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбелторг", а саме: сода кальцинована, у 14 вагонах, прибув на станцію „Вадул-Сирет" відповідно до відправки №4901.

19.02.2014 вказані вагони були розвантажені, а вантаж - сода кальцинована, вивантажений на площадку загального користування, що підтверджується актами № 114, № 115, № 116 від 19.02.2014, підписаними в тому числі представником відповідача.

Пунктом 2 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644 встановлені граничні строки зберігання вантажів і вивезення їх вантажовласниками зі станцій, а саме: для продуктів основної хімічної промисловості - одна доба.

Згідно зі статтею 46 Статуту залізниць України одержувач зобов'язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача. За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що вантаж відповідача зберігався на площадках загального користування станції „Вадул-Сирет" з 19.02.2014 по 31.03.2014 та вивозився частинами, що підтверджується актами загальної форми №151 від 08.03.2014, №169 від 09.03.2014, №170 від 13.03.2014, №171 від 14.03.2014, №176 від 15.03.2014, №196 від 18.03.2014, №197 від 18.03.2014, №201 від 21.03.2014, №2171 від 31.03.2014.

Пунктом 5 вищезазначених Правил зберігання вантажів встановлено, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Як встановлено судами попередніх інстанцій за зберігання вантажу відповідача, позивачем здійснено розрахунок плати за його зберігання за вищезазначений період з урахуванням фактичної маси вантажу, яка зберігалась на площадках позивача та з урахуванням тарифів, визначених у Збірнику тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги та коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов'язані з ними послуги.

Відповідно до даних такого розрахунку позивача заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелторг" за зберігання вантажу становить 25 246,60 грн.

Судами також встановлено про направлення позивачем відповідачу претензії від 13.06.2014 вих. №ДН-Н-2/947 про наявність заборгованості за зберігання вантажу у сумі 25 246,60 грн. та про необхідність її погашення, яка залишилися без відповіді з боку відповідача.

За приписами ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, суди попередніх інстанцій, встановивши факт зберігання позивачем вантажу відповідача у період з 19.02.2014 по 31.03.2014, а також факт несплати останнім грошових коштів позивачу, дійшли до правомірного висновку про стягнення з відповідача плати за таке зберігання у розмірі 25 246,60 грн.

В силу ст.ст. 42, 43, 47 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; судове рішення ухвалюється суддею за результатами обговорення усіх обставин справи.

Судами двох інстанцій використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з'ясування обставин справи, пов'язаних з предметом доказування у даній справі.

Не заслуговують на увагу посилання скаржника на неправомірну відмову господарського суду першої інстанції в задоволенні клопотання про проведення експертизи, адже відповідно до приписів ст.ст. 41, 42 ГПК України призначення експертизи на вимогу учасників процесу не є обов'язком суду, а є його правом; висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за загальними правилами, встановленими статтею 43 ГПК України.

Крім того, не беруться доводи відповідача щодо неможливості своєчасного вивезення вантажу з площадки загального користування залізниці, у зв'язку з впливом обставин, які мають ознаки непереборної сили, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Непереборна сила має місце за наявності ознак надзвичайності та невідворотності.

Ознака невідворотності відноситься до події в цілому, тобто містить у собі невідворотність не тільки самого явища, але і його наслідків. У метеорології стихійне лихо розуміється як природне явище, поєднане з його матеріальними та іншими природними і соціальними наслідками.

Водночас, всупереч приписів ст.ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, скаржником не надано жодних доказів на підтвердження наявності обставин, які мають ознаки непереборної сили.

Інші твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржуваних судових актів також не знайшли свого підтвердження, в зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування прийнятих у даній справі судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбелторг" залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 03.12.2014 та рішення господарського суду Одеської області від 29.10.2014 у справі №916/3396/14 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. Губенко

Судді Т.Л. Барицька

В.І. Картере