ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 року Справа № 904/9019/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Бахмат Р.М., Науменка І.М.

при секретарі: Назаренко С.Г.

за участю представників:

позивача: не явився

відповідача: Пшиченко Ю.В.-предс., посвідчення №0127 від 13.12.1995р., договір про надання юридичних послуг б/н від 11.02.2015р.

третьої особи: не явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства «Будівник Кривбасу» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2014р. у справі № 904/9019/14

за позовом: управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської Ради Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

до: приватного підприємства «Будівник Кривбасу» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

третя особа: комунальне підприємство «ПАРКОВКА ТА РЕКЛАМА» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)

про: стягнення 42 399,86 грн. неустойки за безпідставне користування об'єктом оренди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року (у справі №904/9019/14 (суддя Рудовська І.А.) задоволений позов управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської Ради Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) до приватного підприємства «Будівник Кривбасу» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області), третя особа: комунальне підприємство «ПАРКОВКА ТА РЕКЛАМА» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) про стягнення 42 399,86 грн. неустойки за безпідставне користування нерухомим майном комунальної власності міста. Зазначеним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто також 1827,00 грн. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - приватне підприємство «Будівник Кривбасу» - подав апеляційну скаргу, у якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права просить рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2014 року у справі №904/9019/14 скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. Скаржник вказав, що після прийняття 30.07.2013р. місцевим господарським судом рішення про розірвання договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №33/12 від 15.09.2010р. він неодноразово в усній формі звертався до представників позивача і третьої особи з проханням підписати акт прийому-передачі об'єкта оренди, але не отримував відповіді. До того ж, вважає сторона закон і договір не містять вказівки на те, хто повинен скласти акт і проявити ініціативу зустрітися. Відповідач звертає увагу на те, що позивач не звертався до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання рішення суду за виданим наказом. В порушення ст.33 ГПК України, позивачем не надано доказів користування відповідачем комплексом будівель та споруд з 21.11.2013р. по 14.07.2014р. Крім того, на думку відповідача суд прийняв рішення з порушенням п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК України - не прийняв ухвалу про залишення позову без розгляду, оскільки позивач на виконання ухвали суду від 18.11.2014р. не надав оригінали документів (для огляду в судовому засіданні), на підставі яких виник спір.

Позивач - управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської Ради Дніпропетровської області відзив на апеляційну скаргу не надав, представник у судове засідання не явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №24758856). Беручи до уваги, що неявка представника позивача не перешкоджає вирішенню спору, матеріали справи є достатніми для її розгляду в судовому засіданні, справа переглядалася без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Третя особа - комунальне підприємство «ПАРКОВКА ТА РЕКЛАМА» (м. Криви Ріг Дніпропетровської області) відзив на апеляційну скаргу не надала, представник третьої особи у судове засідання не явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення №24758864). Беручи до уваги, що неявка представника третьої особи не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду, справа переглядалася без участі представника третьої особи за наявними у справі матеріалами.

Розпорядженням секретаря судової палати від 12.02.2015р. №126, у зв'язку з виходом з відпустки судді Бахмат Р.М. - члена постійно діючої колегії суддів і хворобою судді Кощеєва І.М., справу було передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Євстигнеєв О.С., судді: Бахмат Р.М., Науменко І.М.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представника відповідача, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що між управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (Орендодавець) і приватним підприємством «Будівник Кривбасу» (Орендар) 15.09.2010р. був укладений договір оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №33/12. За умовами договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - комплекс будівель та споруд з інфраструктурою загальною площею 739,6 м2 , у тому числі: будівля майстерні (літ.Б) площею забудови 72,0 м2, будівля токарної майстерні (літ. В) площею забудови 85,96 м2, навіс (літ. Г) площею забудови 212,16 м2, частина будівлі столярної майстерні (літ. И'-1) площею забудови 53,5м2, будівля майстерні (літ. К) площею забудови 72,59 м2, склад (літ. Л) площею забудови 174,95 м2; склад (літ. М) площею забудови 30,31 м2; склад (літ. Н) площею забудови 15,66 м2; навіс (літ. П) площею забудови 14,7 м2; навіс (літ. Р) площею забудови 7,77м2; замощення І,ІІ,ІІІ; огорожа №1,2,5, розташований за адресою: вул. Волгоградська, 1б, для використання під розміщення виробництва столярних, залізобетонних виробів (518,68 м2) та складу (220,92 м2) балансоутримувачем якого є УКВМ виконкому міськради.

Пунктом 1 наказу управління комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради Дніпропетровської області від 01.04.2009р. № 4 «Про впорядкування орендно-договірних відносин», обслуговуючим комунальним підприємством комунального майна, яке перебуває на балансовому обліку управління комунальної власності та житлово-комунального господарства виконкому міськради було визначено комунальне підприємство «Парковка та реклама».

На виконання п. 2.2. укладеного договору вступ Орендаря у строкове платне користування об'єктом оренди настав одночасно з підписанням акту прийому-передачі нежитлового приміщення від 24.09.2010р., оформленого в 5-ти денний термін з КП «Парковка та реклама».

Відповідно до п.4.1. договору (з врахуванням змін внесених сторонами Додатковою угодою №1 від 28.12.2011р.) за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю річну орендну плату в розмірі 15% від незалежної вартості об'єкту оренди, яка відповідно до розрахунку складає 1890,14 грн. без ПДВ. Орендна плата перераховується на спеціальний рахунок КП «Парковка та реклама»…, щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного після сплачуваного з подальшим перерахуванням 70% коштів до міського бюджету. При цьому її розмір за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць починаючи з вересня місяця.

Договір згідно п. 10.1. діяв з 15.09.2010р. по 15.08.2013р. включно.

Як встановлено попереднім судом і підтверджено матеріалами справи рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2013р. у справі №904/3934/13 за позовом між тими ж сторонами, що і у даній справі про розірвання договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста №33/12 від 15.09.2010р. (залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.11.2013р.) розірвано договір оренди нежилого приміщення №33/12 від 15.09.2010 року, укладений між управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради та Приватним підприємством «Будівник Кривбасу». Зобов'язано приватне підприємство «Будівник Кривбасу» повернути комплекс будівель та споруд з інфраструктурою загальною площею 739,6 м2, розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Волгоградська, 1б, управлінню комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради, шляхом укладення акту прийому-передачі з Комунальним підприємством «Парковка та реклама».

Господарським судом Дніпропетровської області у справі №904/3934/13 було враховано, що факт неналежного виконання відповідачем умов договору оренди, систематичних порушень умов договору щодо своєчасного та повного внесення орендної плати, встановлений в рішенні господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1592/13-г від 14.03.2013р., яке набрало законної сили 25.03.2013р.

На виконання рішення від 30.07.2013р. у справі №904/3934/13 судом першої інстанції 13.09.2013р. видано наказ.

За вимогами ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 2 ст. 13 Закону України від 07.07.2010р. № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (із змінами і доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Орендоване приміщення за актом прийому-передачі нежитлового приміщення було передано відповідачем третій особі лише 14.07.2014р.

Позивач, вимагає стягнути з відповідача неустойку за користування об'єктом оренди з моменту припинення нарахувань орендної плати за договором оренди - з 12.08.2013р., враховуючи невиконання відповідачем обов'язку повернути об'єкт нерухомості після розірвання договору оренди в судовому порядку (із закінченням строку дії договору оренди внаслідок його розірвання).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Нормами ч. 3 ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За визначенням ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Так, регулювання оренди державного і комунального майна здійснюється Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992р. №2269-ХІІ (із змінами і доповненнями).

Частиною 3 ст. 18 і ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», як і загальними нормами - ст. 762 Цивільного кодексу України, ч. 3 ст. 285 і ч. 1 ст.286 Господарського кодексу України, визначено, що одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності.

Правові наслідки розірвання договору в тому числі і в судовому порядку наведені в ст. 653 ЦК України.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч. 2). Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч. 3).

Передбачено ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Аналогічний обов'язок орендаря встановлений і ч. 1 ст. 785 ЦК України.

Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст.795 ЦК України).

Умови повернення орендованого нерухомого майна сторони виклали в пунктах 2.3 та 2.4. укладеного договору оренди: «У разі припинення або розірвання цього договору Орендар повертає об'єкт оренди Орендодавцю в 5-ти денний термін. Об'єкт оренди вважається повернутим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання з КП «Парковка та реклама».

Крім того, обов'язок Орендаря у разі припинення або розірвання договору у 5-ти денний термін повернути за актом приймання-передавання об'єкт оренди окремо визначений у розділі 7 договору «Обов'язки Орендаря». Тобто, обов'язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

З огляду на наведені норми безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на невизначеність від кого повинна виходити ініціатива складання акту приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Під час укладення договору сторони узгодили п. 4.5., що оплаті підлягає весь період строкового користування Орендарем об'єктом оренди від дня вступу у строкове користування до фактичного повернення об'єкта оренди Орендодавцю по акту.

Позивач надав суду розрахунок неустойки за безпідставне користування об'єктом оренди після закінчення дії договору оренди №33/12 від 15.09.2010р. за період з 12.08.2013р. (з моменту припинення нарахування орендної плати) і по 14.07.2014р.(дати передачі нерухомого майна за актом прийому-передачі).

Колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду враховує також і роз'яснення Пленуму Вищого господарського суду України викладені в його постанові від 29.05.2013р. №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про найм (оренду) майна», в яких зазначено: «З урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.» (ч.4 п. 5.1.).

«Застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.» (ч.1 п.5.4. постанови Пленуму)

В постановах Верховного Суду України №3-54гс12 від 20.11.2012р.і №3-58гс від 04.12.2012р. висловлено правову позицію про те, що стягнення з відповідача орендної плати за період фактичного користування орендованими приміщеннями після розірвання договору оренди є правомірним.

Статтею 11128 ГПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Відповідач посилається на позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 02.09.2014р. №N927/1215/13, в якій вказано, що для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України. Проте, скаржником не враховано, що даний висновок був зроблений судом з врахуванням того, що господарські суди у даній справі не звернули уваги на ту обставину, що разом з вимогою звільнити орендоване приміщення позивач запропонував орендарю з урахуванням його листа укласти новий договір оренди.

Застосування ж ч. 2 ст. 785 ЦК України у справі №904/9019/14 є цілком правомірним, оскільки підставою для розірвання договору оренди від 15.09.2010р. №33/12 послужило систематичне порушення відповідачем умов договору щодо своєчасного та повного внесення орендної плати, а зволікання з поверненням нерухомого майна за рішенням суду стало підставою для нарахування неустойки за безпідставне користування об'єктом оренди.

В порушення ст.ст. 32,33 Господарського кодексу України відповідач не надав доказів (письмове звернення до позивача чи третьої особи, акт приймання-передачі підписаний відповідачем, тощо) в обґрунтування несвоєчасного повернення майна та оформлення акту. Не вбачається з матеріалів справи і дій сторін на укладення і підписання нового договору оренди.

Вищий господарський суд України в своїй постанові Пленуму від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями) вказав, що суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. (ч. 3 п. 2.5.).

Не заслуговують на увагу і посилання відповідача на ту обставину, що позивач не звертався до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження для примусового виконання рішення суду в частині обов'язку повернути комплекс будівель та споруд шляхом укладення акту прийому-передачі. Строк пред'явлення судового наказу до виконання відповідно до ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХІV (із змінами і доповненнями) був визначений господарським судом до 13.09.2014р. Чинне законодавство не покладає на стягувача обов'язку негайного звернення із відповідною заявою до державної виконавчої служби відразу після видачі судом наказу. З врахуванням того, що рішення місцевого господарського суду про розірвання договору оренди об'єктів нерухомості комунальної власності міста від 15.09.2010р. №33/12 у справі №904/3934/13 набрало законної сили 12.09.2013р. відповідач з цієї дати відповідно до приписів ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен був приступити до виконання наказу, не чекаючи звернення позивача до державної виконавчої служби.

Крім того, не можуть бути підставою для скасування наведені відповідачем в апеляційній скарзі порушення норм процесуального права, зокрема п. 5 ч.1 ст. 81 ГПК України.

Статтею 75 ГПК України встановлено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Судом апеляційної інстанції досліджено, що місцевий господарський суд ухвалами від 18.11.2014р., 02.12.2014р., 16.12.2014р. витребував від позивача для огляду оригінали документів на підставі, яких виник спір. Позивач вимоги суду не виконав, натомість з матеріалів справи вбачається, що докази подані позивачем в обґрунтування своїх вимог були подані в належним чином засвідчених копіях у відповідності з вимогами ст. 36 ГПК України. За відсутності оригіналів документів суд не був позбавлений можливості вирішити спір по суті. При цьому, з ухвал про відкладення розгляду справи вбачається, що суд попереджав сторони у випадку їх не з'явлення до судового засідання незалежно від причин неявки про розгляд справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (із змінами і доповненнями), якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 ГПК (п. 2.4. постанови).

Пунктом 4.9. наведеної постанови Вищий господарський суд України також роз'яснив: «При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.»

Скаржник не довів, що витребувані судом документи є дійсно необхідними для розгляду спору по суті, а їх відсутність унеможливлює вирішення спору.»

Доводи відповідача зводяться лише до твердження, що норми процесуального права передбачають залишення позову без розгляду з підстав неподання витребуваних судом документів. Натомість скаржник не доводить необхідність витребуваних документів, їх вплив на суть спору та неможливість вирішення спору без витребуваних доказів.

Не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду і посилання скаржника на неможливість проголошення 30 грудня повного тексту постанови з огляду на розгляд суддею значної кількості справ і прийняття декількох процесуальних документів по цих справах, а також складні погодні умови, оскільки ці посилання не основані на процесуальному законі. Будь-яких інших доказів порушення судом норм процесуального законодавства, яке є підставою для безумовного скасування судового рішення, скаржником не надано.

З огляду на наведене колегія суддів Дніпропетровського апеляційного господарського суду не вбачає підстав порушення господарським судом Дніпропетровської області норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 103-105 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Будівник Кривбасу» (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області) залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 30 грудня 2014 року у справі №904/9019/14 залишити без зміни.

(постанова виготовлена у повному обсязі 13.02.2015 року)

Головуючий суддя: О.С.Євстигнеєв

Судді: Р.М.Бахмат

І.М.Науменко