РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/25408/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК

№1»

до Малого приватного підприємства «Інвестбуд»

про стягнення 324 287,71 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Качараба В.П. - представник за дов.;

Від відповідача не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Малого приватного підприємства «Інвестбуд» про стягнення основної заборгованості в сумі 304 821,19 грн., інфляційних втрат в розмірі 15 683,18 грн. та 3% річних в сумі 3 783,34 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» посилається на порушення Відповідачем умов договору поставки, що було укладено в спрощений спосіб, в частині здійснення своєчасної оплати вартості отриманого товару.

На призначені судові засідання 15.01.2015р. та 03.02.2015р. представник Відповідача не з'явився, витребуваних судом доказів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення судового засідання з зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

З приводу неявки представника Малого приватного підприємства «Інвестбуд» у засідання суду, господарський суд зазначає наступне.

Як слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням Відповідача на теперішній час є: 03170, м. Київ, Святошинський район, вул. Ромена Роллана, буд. 9-А.

На вказану адресу судом, у відповідності до ст.87 ГПК України було скеровано ухвали суду від 19.11.2014р. та від 15.01.2015р. з метою повідомлення вказаного учасника судового процесу про час та місце розгляду справи.

Проте, як встановлено судом, конверт з ухвалою суду від 19.11.2014р. був повернутий на адресу Господарського суду міста Києва з відміткою органу поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно з п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. в разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою, і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Отже, за встановлених обставин, Відповідач належним чином був повідомлений про місце, дату та час судових засідань, проте наданими йому правами не скористався, власної позиції по суті спору не представив.

Відтак, враховуючи що Відповідача було належним чином повідомлено про дату та час розгляду справи, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

31.05.2014р. та 20.06.2014р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» поставило Малому приватному підприємству «Інвестбуд» товар, а саме: БСГ В30 Р4 F200 W6 кількістю 362 куб.м. на загальну суму 304 821,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними №БК-0000009 від 31.05.2014р. на суму 294 491,82 грн., №БК-0000010 від 20.06.2014р. на суму 10 329,37 грн.

Вказані вище видаткові накладні містять номенклатуру (асортимент) товару, кількість та ціну та підписі представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» та Малого приватного підприємства «Інвестбуд» без будь-яких зауважень за застережень з проставлянням печаток господарських товариств, а відтак є первинними документами в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

В свою чергу, представник Позивача пояснив, що договір купівлі-продажу у формі єдиного документу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» та Малим приватним підприємством «Інвестбуд» не укладався.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п.1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст.712 Цивільного кодексу України та ст.ст.264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст.655-697 Цивільного кодексу України).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1 статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Як зазначалось вище, Позивач поставив Відповідачу товар на загальну суму 304 821,19 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними.

Наразі, оригінали видаткових накладних №БК-0000009 від 31.05.2014р. та №БК-0000010 від 20.06.2014р. були оглянуті судом 15.01.2015р.

Господарський суд зазначає, що строк виконання боржником зобов'язання за вказаним вище правочином, що було укладено між сторонами в спрощений спосіб встановлено не було.

Частиною 2 ст.530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як слідує з матеріалів справи, 19.08.20214р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» звернулось до Малого приватного підприємства «Інвестбуд» з претензією №292, якою пропонувало останньому протягом семи календарних днів, з моменту отримання її сплатити кошти за поставлений товар в сумі 304 821,19 грн.

Вказана претензія була направлена Позивачем на адресу Відповідача 19.08.2014р., що підтверджується наявним в матеріалах фіскальним чеком №8912.

Проте, Малим приватним підприємством «Інвестбуд» претензія №292 від 19.08.2014р. отримана не була, що підтверджується поштовим конвертом з відміткою органу поштового зв'язку «за закінченням встановленого строку зберігання».

Приймаючи до уваги, що Позивач зобов'язання за вказаним правочином виконав належним чином та поставив Відповідачу товар, строк протягом якого Мале приватне підприємство «Інвестбуд» повинно було оплатити вартість отриманої товару, за висновками суду, настав.

Таким чином, заборгованість Малого приватного підприємства «Інвестбуд» за поставлений згідно видаткових накладних №БК-0000009 від 31.05.2014р. та №БК-0000010 від 20.06.2014р. товар становить 304 821,19 грн.

Враховуючи все вищенаведене, приймаючи до уваги, що Відповідач зобов'язання за договором не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» в частині стягнення з Малого приватного підприємства «Інвестбуд» основної заборгованості в сумі 304 821,19 грн. є обґрунтованими.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як вже зазначалось, строк виконання Відповідачем зобов'язання в частині оплати вартості отриманого товару за вказаним вище правочином сторонами встановлено не було.

Між тим, наявні в матеріалах справи рахунки-фактури №БК-0000019 від 31.05.2014р. та №БК-0000020 від 20.06.2014р. не свідчать про погодження контрагентами строку оплати, оскільки: по-перше останні носять лише інформаційний характер, а по-друге в матеріалах справи відсутні докази надсилання/вручення Малому приватному підприємству «Інвестбуд» вказаних рахунків.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 15 683,18 грн. за період з 01.06.2014р. по 30.10.2014р. та 3% річних в розмірі 3 783,34 грн. за період з 01.06.2014р. по 30.10.2014р.

Перевіривши наведений Позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що останній є арифметично не вірним, оскільки в останньому також невірно визначено період виникнення простроченого зобов'язання.

Таким чином, враховуючи встановлені Нормативами і нормативними строками пересилання поштових відправлень, що затверджені Наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013р. строки пересилання поштової кореспонденції, господарський суд здійснив власний перерахунок та встановив, що Позивач мав право на отримання більшої суми, ніж ним було заявлено, а саме нараховано може бути інфляційні втрати за період з 29.08.2014р. по 30.10.2014р. в сумі 16 371,06 грн.

За таких обставин, враховуючи викладене вище, з огляду на зміст заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що Позивач має право на стягнення інфляційних втрат у більшому розмірі, ніж заявлено, проте суд обмежений обсягом вимог Позивача та не може їх змінити на власний розсуд чи спонукати до їх уточнення, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з Відповідача інфляційних втрат підлягають задоволенню на визначену Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» суму, а саме 15 683,18 грн.

В результаті проведення господарським судом власного розрахунку розміру заявлених до стягнення 3% річних за порушення зобов'язань щодо розрахунку за отриманий товар, судом встановлено, що Позивач має право на отримання 3% річних в сумі 1 578,71 грн., розрахованих за період з 29.08.2014р. по 30.10.2014р.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» до Малого приватного підприємства «Інвестбуд» є частково обґрунтованими.

Судовий збір згідно з ч.5 ст.49 Господарського процесуального кодексу України покладється на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Малого приватного підприємства «Інвестбуд» (03170, м. Київ, Святошинський район, вул. Ромена Роллана, буд. 9-А, ідентифікаційний код 19489784) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ЗЗБК №1» (01013, м. Київ, вул. Будіндустрії, буд.5, ідентифікаційний код 38979107) основну заборгованість в сумі 304 821 (триста чотири тисячі вісімсот двадцять одну) грн. 19 коп., інфляційні втрати в розмірі 15 683 (п'ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят три) грн. 18 коп. та 3% річних в сумі 1 578 (одну тисячу п'ятсот сімдесят вісім) грн. 71 коп., а також судовий збір в сумі 6 441 (шість тисяч чотириста сорок одну) грн. 66 коп.

Наказ видати відповідно до ст.. 116 ГПК України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.02.2015р.

Суддя І.І.Борисенко