РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015Справа №910/22332/14

За позовом Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія»

До Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»

Про стягнення 24 884,40 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: Бойко В.А., довіреність № 2716 від 06.06.2014

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Українська гірничо-металургійна компанія» (далі - позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - відповідач) про стягнення 24 884,40 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не відшкодовується вартість збитку завданого позивачу, внаслідок ДТП спричиненого страхувальником відповідача.

Ухвалою суду від 17.10.2014р. порушено провадження у справі № 910/22332/14 та призначено розгляд на 14.11.2014 р.

12.11.2014р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

13.11.2014р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

14.11.2014р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення по справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, вимог ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відклав розгляд справи на 08.12.2014р., у зв`язку з відсутністю представника відповідача.

26.11.2014р. позивач подав через канцелярію суду клопотання про призначення судової експертиз.

08.12.2014р. представник позивача у судовому засіданні підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі, витрати по проведенню експертизі просив покласти на відповідача.

Суд призначив судову авто-товарознавчу експертизу, зупинив провадження у справі № 910/22332/14 та поклав витрати по її проведенню на ПрАТ «Українська гірничо-металургійна компанія» згідно ухвали від 08.12.2014р.

23.01.2015р. вказана справа повернулась до суду з висновком експертизи № 1068 від 15.01.2015р.

Ухвалою суду від 26.01.2015р. провадження у справі № 910/22332/14 було поновлено та призначено розгляд на 16.02.2015р.

26.01.2015р. та 11.02.2015р. позивач подав клопотання про призначення повторної судової експертизи та письмові пояснення по справі.

16.02.2015р. представник позивача у судовому засіданні підтримав клопотання про призначення повторної експертизи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду від 26.01.2015р. не виконав, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про призначення повторної експертизи.

Суд вирішив задовольнити позовні вимоги позивача частково, з урахуванням розміру визначеного експертизою суду.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2014р. в м. Києві по проспекту Палладіна, сталася ДТП за участю транспортного засобу «Тойота» д.н.з АА 3585 СЕ, під керуванням Білобаби М.Г., та транспортного засобу «Мітсубісі Аутлендер», державний номерний знак АІ 8440 ВТ, під керуванням Загнибороди В.І., відповідальність якої на момент ДТП була застрахована у ВАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу № АС/5753893.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва № 759/2711/14-п від 27.02.2014р., встановлено вину гр. Загнибороди В.І. у здійсненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пошкоджений автомобіль належить позивачу .

Відповідно до звіту, страхового акту та калькуляції до нього, складених відопвідачем, розмір матеріальної шкоди завданої власнику транспортного засобу «Тойота» д.н.з АА 3585 СЕ, внаслідок ДТП, за розрахунком відповідача, склав 17 432,25 грн.

Позивач, не погодившись з визначеним розміром матеріального збитку, провів оцінку пошкодженого майна за власною ініціативною, на підставі якої визначено, що розмір матеріальної шкоди завданої позивачу, внаслідок пошкодження «Тойота» д.н.з АА 3585 СЕ становить 23 869,20 грн.

Для визначення розміру матеріальної шкоди та складення звіту позивач сплатив 1015,20 грн. згідно платіжного доручення, копія якого долучена до матеріалів справи.

Згідно полісу № АС/5753893 франшизу встановлено у розмірі 0,00 грн., ліміт відповідальності встановлено 50 000,00 грн.

Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача 23869,20 грн. боргу та судові витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до п.22.1 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП майну третьої особи.

В статті 1187 ЦК України наведено визначення: „Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про страхування" визначено, що майнові інтереси, які пов'язані із володінням, користуванням і розпорядженням майном, а також інтереси, пов'язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності) віднесені до об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування" визначено, що страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, а між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Згідно відзиву на позов, відповідач заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що за його розрахунком відшкодуванню підлягає 17432,25 грн. за шкоду завдану транспортному засобу «Тойота» д.н.з АА 3585 СЕ, в підтвердження чого долучено звіт від 24.02.2014.

Суд, беручи до уваги, що у позивача та відповідача значно відрізняються суми страхового відшкодування, визначені відповідними звітами, дійшов висновку про призначення судової авто-товарознавчої експертизи, про що свідчить ухвала суду від 08.12.2014р., проведення вказаної експертизи суд доручив Київській незалежній судово-експертній установі та попередив експерта про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Справу було скеровано до вказаної експертної установи 15.12.2014р.

23.01.2015р. до суду повернулась справа № 910/22332/14 зі звітом № 1068 від 15.01.2015р.

Згідно звіту № 1068 від 15.01.2015р. вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Тойота» д.н.з АА 3585 СЕ, внаслідок ДТП становить 19038,63 грн.

Тому суд, дійшов висновку про стягнення з відповідача саме такої суми страхового відшкодування.

Крім того, позивач сплатив за проведення вказаної судової експертизи кошти у розмірі 2800,00 грн., про що свідчить рахунок-фактура № 19/12-2 від 19.12.2014р., також позивачем було проведено власне дослідження для визначення розміру завданого позивачу матеріального збитку, під час підготовки позову для подачі його до суду, розмір якого становить 1015,20 грн.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що рішення суду з цивільної справи, що набрало законної сили, є обов'язковим для господарського суду щодо фактів, які встановлені судом і мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач набув право вимоги щодо стягнення збитків з відповідача, завданих майну позивача внаслідок ДТП, у вигляді виплати страхового відшкодування, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, з урахуванням проведеної судової експертизи.

Витрати по сплаті судового збору та витрат за проведення судової та за власною ініціативою експертиз, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Здолбунівська 7-Д) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська гірничо-металургійна компанія» (, адреса: 01013 м. Київ, вул.Баренбойма 1) 19 038 (дев'ятнадцять тисяч тридцять вісім) грн. 63 коп. - вартості матеріального збитку, 1406 (одну тисячу чотириста шість) грн. 79 коп. - судового збору, 781 (сімсот вісімдесят одну) грн. 71 коп. - вартості проведення експертизи за власною ініціативою, 2156 (дві тисячі сто п'ятдесят шість) грн. - вартості проведення судової експертизи.

3. В іншій частині, заявлених позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ відповідно до ст. 116 Господарського процесуального кодексу України.

5. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

(Повний текст рішення складено: 19.02.2015р.)

Суддя Мельник В.І.