ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 р. Справа № 917/2578/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до Комунального підприємства "Теплоенерго", 39617, Полтавська область, м. Кременчук, вул. Чапаєва, буд.68

про стягнення грошових коштів у сумі 574 180, 61 грн.

Суддя Гетя Н.Г.

Представники 20.01.2015 р.:

від позивача: Єгоров В.С.

від відповідача: Грак С.С.

Представники 12.02.2015 р.:

від позивача: Єгоров В.С.

від відповідача: відсутні

У судовому засіданні 20.01.2015 року було оголошено перерву до 12.02.2015 р. згідно ст.77 ГПК України для надання можливості сторонам подати додаткові докази, про що представники сторін були повідомлені під розписку (арк.64 справи).

Після виходу з нарадчої кімнати, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення та повідомив дату складання повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача 574180,61 грн., з яких: 493 423,79 грн. - інфляційних, 80756,82 грн. - 3 % річних, які нараховані позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору №12/402-БО-24 від 05.07.2012 року на купівлю-продаж природного газу.

Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає та надав заяву про уточнення позовних вимог в якій зазначає, що у зв'язку з повним погашенням відповідачем основного боргу ним здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат. За результатами даного перерахунку позивач просить стягнути з відповідача 100280,44 грн. 3% річних та 795105,68 грн. інфляційних втрат (розрахунок в матеріалах справи).

Оскільки чинний ГПК України не передбачає право позивача на "уточнення позовних вимог", суд з урахуванням конкретних обставин справи та вимог позовної заяви розцінює дане уточнення як збільшення позовних вимог, у зв'язку з чим позовні вимоги розглядаються у новій редакції (стягнення 895386,12 грн. з яких: 100280,44 грн. 3% річних та 795105,68 грн. інфляційних втрат), що узгоджується з викладеним у постанові пленуму Вищого господарського суду України " №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідач в судовому засіданні 20.01.2015 р. проти задоволення позовних вимог заперечував та надіслав письмові пояснення по справі. Явку повноважного представника в засідання суду 12.02.2015 р. не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про що зазначено в розписці про повідомлення про оголошення перерви в судовому засіданні (а.с. -64).

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив:

05.07.2012 року між сторонами був укладений договір № 12/402-БО-24 купівлі-продажу природного газу (далі -Договір) предметом якого є передача продавцем (позивачем) у власність покупця (відповідача) у 2012 році природного газу, та зобов'язання відповідача прийняти та оплатити його в обсязі, визначеному договором.

За 1000 куб.м. природного газу до сплати підлягає 4661,74 грн. з урахуванням ПДВ (п. 5.2. Договору).

Обсяги газу сторони узгодили п.2 Договору. Так, продавець передає покупцеві з 01.08.2012 року по 31.12.2012 року газ обсягом до 1674 тис.куб.м. у тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 3.3 Договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Актами приймання-передачі природного газу від 25.12.2012 року, 25.12.2012 року, 31.12.2012 року сторони підтвердили, що протягом жовтня-грудня 2012 року продавець передав, а покупець прийняв природний газ в обсязі 1661,676 тис.куб.м, на загальну суму 7 746 294,84 грн.

Відповідно до вимог п. 6.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.07.2014 року по справі №917/125/14 стягнуто з відповідача на користь відповідача 3 599 052 грн. 33 коп. - основний борг за жовтень - грудень 2012 р.; 297 793 грн. 14 коп. - пеня за період з 15.11.2012 року по 15.07.2013 р.; 110 971 грн. 51 коп. - 3 % річних від простроченої суми за період з 15.11.2012 р. по 23.12.2013 р.; 73080 грн. 00 коп. - судового збору з відстрочкою виконання по 20.08.2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст.35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, стягнення 3% річних, заявлених позивачем по справі №917/125/14 було здійснено по 23.12.2013 р., стягнення інфляційних втрат судом по справі №917/125/14 не проводилось.

Як зазначає позивач, оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо оплати отриманого природного газу, він зобов'язаний сплатити на корить позивача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три відсотка річних від простроченої суми.

З урахуванням викладеного, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України:

- 3% річних у розмірі 32218,60 грн. за період з 24.12.2013 р. по 27.11.2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у листопаді 2012 р.

- 3% річних у розмірі 68061,85 грн. за період з 24.12.2013 р. по 27.11.2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у грудні 2012 р.

- Інфляційні втрати у розмірі 261756,88 грн. за період з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий в листопаді 2012 р.

- Інфляційні втрати у розмірі 533348,80 грн. за період з січня 2013 р. по листопад 2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у грудні 2012 року.

Таким чином, загальна сума, заявлена до стягнення становить 895386,13 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог)

При прийнятті рішення суд враховує наступне:

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Згідно ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Пленуму Вищого Господарського Суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", зокрема в п. 7 визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується і після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Оскільки чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Таким чином, суд погоджується з позивачем у тому, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено методику розрахунку 3% річних та інфляційних втрат з використанням калькулятора ІПС "Ліга". За результатами проведеного перерахунку, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 32218,60 грн. 3% річних за період з 24.12.2013 р. по 27.11.2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у листопаді 2012 р. та 68061,85 грн. 3% за період з 24.12.2013 р. по 27.11.2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у грудні 2012 р.; 261756,88 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2013 р. по листопад 2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий в листопаді 2012 р. та 533348,80 грн. інфляційних втрат за період з січня 2013 р. по листопад 2014 р. за прострочення виконання зобов'язання з оплати за природний газ, отриманий у грудні 2012 року.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За викладеного, застосовуючи основні конституційні засади судочинства, принцип верховенства права, виходячи з фактичних обставин справи, з'ясування природи дійсних правовідносин між сторонами у даному спорі та чинного законодавства України, яке повинно застосовуватися до них при вирішенні спору, господарський суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір, сплачений позивачем, покладається на відповідача відповідно до приписів ст.49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 32, 33,43,49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" (вул. Чапаєва, б.68, м. Кременчук, 39617, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 ) 100280,44 грн. 3% річних, 795105,68 грн. інфляційних втрат та 17907,72 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.02.2015 р.

Суддя Н.Г. Гетя