КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа№ 911/3222/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Данилевський О.М.-представник;

Від відповідача:Варданян А.А.- представник;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2014

у справі № 911/3222/14 (головуючий суддя Ейвазова А.А., судді: Лутак Т.В., Черногуз А.Ф.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз"

про стягнення 4 633 826, 86 грн.

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (далі - НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" (далі - Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз") про стягнення 4 633 826,86 грн, у тому числі:

- 3 177 551,76грн основного боргу;

- 475 354,60грн пені за період з 14.02.2013 по 15.04.2014;

- 115 298,93грн процентів за період з 14.02.2013 по 15.04.2014;

- 123 596,10грн інфляційних збитків за період вересень - грудень 2013 року та січень - березень 2014 року;

- 742 025,48грн штрафу.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором купівлі - продажу № 110-ПГ-2013-ПР від 29.12.2012, а саме часткове не виконання зобов'язань з оплати природного газу, поставленого протягом січня-грудня 2013 року, у встановлений договором строк.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2014 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з з Приватного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 177 551,76грн основного боргу, 122 567,56грн втрат від інфляції, 115 298,93грн процентів, 200 000,00грн пені, 300 000,00грн штрафу, а також 73 080,00грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

В частині стягнення 275 354,60грн пені, 442 025,48 грн. штрафу та 1028,54грн збитків від інфляції у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення по цій справі скасувати в частині зменшення розміру пені на 275 354,60 грн. та зменшення розміру штрафу на 442 025,48 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, за яким стягнути з Приватного акціонерного товариства "Державне акціонерне товариство "Чорноморнафтогаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 275 354,60 грн. пені та 442 025,48 грн. штрафу, в стягненні яких було відмовлено Господарським судом Київської області. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі № 911/3222/14 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 12.02.2015.

В судовому засіданні 12.02.2015 сторони надали свої пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 29.12.2012 між сторонами у справі - НАК "Нафтогаз України" (далі - продавець) та Державним акціонерним товариством "Чорноморнафтогаз" (далі - покупець) укладено договір № 110-ПГ-2013-ПР на купівлю-продаж природного газу ( далі - договір).

Відповідно до п.1.1 Договору позивач (продавець) зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей природний газ (далі - газ), на умовах договору.

Згідно з п. 2.1 Договору продавець передає з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ у обсязі до 1 645,000 тис. м3.

Згідно п. 3.1 договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній відключній арматурі покупця; право власності переходить до покупця в пунктах приймання-передачі; після переходу права власності на газ покупець несе всі ризики і приймає на себе відповідальність, пов'язану з правом власності на газ.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідності до місячного продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п.3.3 договору).

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування встановлюється НКРЕ. Ціна 1000 м.куб. газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить - 3509,00грн (без ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу), крім того;

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2%;

- податок на додану вартість -20%.

Згідно умов вказаного договору, до ціни газу додається тариф на послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, який становить 265,10грн, крім того ПДВ - 20% - 53,02грн, а всього з ПДВ -318,12грн; до сплати за 1000 тис. м3 природного газу - 3844,78грн, крім того ПДВ - 20% - 768,86грн, а всього з ПДВ - 4613,14грн.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обов'язковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки природного газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування - до повного погашення заборгованості (п. 11.1 Договору).

Крім того, між сторонами укладено додаткову угоду № 1 від 23.07.2013, відповідно до якої сторони виклали п. 5.2 договору у новій редакції, відповідно до якої визначили ціну 1000 м3 природного газу - 3459,00грн (без ПДВ, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу), крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ -2%; податок на додану вартість -20%.

За цією додатковою угодою, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами визначено у розмірі - 265,10грн, крім того ПДВ - 20% - 53,02грн, всього з ПДВ - 318,12грн; до сплати за 1000 тис. м3 природного газу - 3793,28грн, крім того ПДВ - 20% - 758,66грн, а всього з ПДВ - 4551,94грн.

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-грудня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ у загальному обсязі 2316,903 тис.м3 на загальну суму, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме від:

- 31.01.2013 на суму 491 884,86грн ;

- 28.02.2013 на суму 531 885,36грн ;

- 31.03.2013 на суму 630 085,18грн;

- 30.04.2013 на суму 731 080,57грн;

- 31.05.2013 на суму 759 677,38грн;

- 30.06.2013 на суму 923 522,15грн ;

- 31.07.2013 на суму 1 018 978,19грн;

- 31.08.2013 на суму 1 126 576,85грн ;

- 30.09.2013 на суму 1 209 121,66грн ;

- 31.10.2013 на суму 1 147 456,57грн ;

- 30.11.2013 на суму 1 039 024,92грн;

- 31.12.2013 на суму 991 070,27грн .

Всього позивачем у період з 01.01.2013 по 31.12.2013 поставлено відповідачу природного газу на суму 10 600 363,69грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.11.2013 позивачем на адресу відповідача направлена заява №26-6058/1.5-13 від 15.11.2013 про зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до якої відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі вимог позивача до відповідача щодо оплати поставленого газу за договором №110-ПГ-2013-ПР від 29.12.2012 на суму 7 422 812,20грн, направлення вказаної заяви підтверджується списком згрупованих поштових відправлень № 26984 та фіскальним чеком щодо прийняття відправлень за вказаним списком 15.11.2013.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у момент отримання відповідної заяви відповідачем відбулось припинення його зобов'язань з оплати частини газу на суму 7 422 812,20 грн.

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань.

Предметом спору у даній справі є виконання відповідачем зобов'язань з оплати переданого газу, а також застосування до нього відповідальності, встановленої умовами договору та чинним законодавством за порушення відповідного зобов'язання.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

У відповідності до статі 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов'язків продавця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.

У відповідності до частини 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Таким чином, у зв'язку з поставкою позивачем відповідачу природного газу на суму 10 600 363,96грн, проведенням сторонами зарахування зустрічних однорідних вимог за вказаним договором у сумі 7 422 812,20грн, неоплаченим є газ на суму 3 177 551,76грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем заборгованості у сумі 3 177 551,76грн, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 3 177 551,76грн, що становить заборгованість за природний газ, поставлений у жовтні-грудні 2013 року, є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 115 298,93 грн. процентів та 123 596,10грн збитків від інфляції.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу проценти за періоди:

- за поставкою газу у січні 2013 року на суму 491 884,86грн з 14.02.2013 по 19.11.2013 у розмірі 11 279,66грн;

- за поставкою газу у лютому 2013 року на суму 531 885,36грн з 14.03.2013 по 19.11.2013 у розмірі 10 972,87грн;

- за поставкою газу у березні 2013 року на суму 630 085,18грн з 14.04.2013 по 19.11.2013 у розмірі 11 393,32грн;

- за поставкою газу у квітні 2013 року на суму 731 080,57грн з 14.05.2013 по 19.11.2013 у розмірі 11 416,87грн;

- за поставкою газу у травні 2013 року на суму 759 677,38грн з 14.06.2013 по 19.11.2013 у розмірі 9927,84грн;

- за поставкою газу у червні 2013 року на суму 923 522,15грн з 14.07.2013 по 19.11.2013 у розмірі 9791,86грн;

- за поставкою газу у липні 2013 року на суму 1 018 978,19грн з 14.08.2013 по 19.11.2013 у розмірі 8207,66грн;

- за поставкою газу у серпні 2013 року на суму 1 126 576,85грн з 14.09.2013 по 19.11.2013 у розмірі 6203,89грн;

- за поставкою газу у вересні 2013 року на суму 1 209 121,66грн з 14.10.2013 по 19.11.2013 у розмірі 3677,05грн;

- за поставкою газу у жовтні 2013 року на суму 1 147 456,57грн з 14.11.2013 по 15.04.2014;

- за поставкою газу у листопаді 2013 року на суму 1 039 024,92грн з 14.12.2013 по 15.04.2014 у розмірі 10504,11грн;

- за поставкою газу у грудні 2013 року на суму 991 070,27грн з 14.01.2014 по 15.04.2014 у розмірі 7494,12грн.

Так, період нарахування процентів позивачем обрахований за поставлений природний газ у січні-вересні 2013 року до 19.11.2013 (до дати зарахування зустрічних однорідних вимог), у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення процентів у сумі 115 298,93грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки їх розмір обрахований правильно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги про стягнення 123 596,10 грн. втрат від інфляції, нарахованих на заборгованість з оплати природного газу, отриманого відповідачем у 2013 року, є обґрунтованими, але не у повному обсязі, з огляду на наступне.

Так, збитки від інфляції складають 122 567,56грн, а саме:

- за поставкою газу у серпні 2013 року на суму 1 126 576,85грн за період з 14.09.2014 по 19.11.2013 - 6759,46грн;

- за поставкою газу у вересні 2013 року на суму 1 209 121 66грн за період з 14.10.2013 по 19.11.2013 - 7254,73;

- за поставкою газу у жовтні 2013 року на суму 1 147 456,57грн за період з 14.11.2013 по 31.03.2014 - 42 455,89грн;

- за поставкою газу у листопаді 2013 року на суму 1 039 024,92грн за період з 14.12.2013 по 31.03.2013 - 36 365,87грн;

- за поставкою газу у грудні 2013 року на суму 991 070,27грн за період з 14.01.2014 по 31.03.2014 - 29732,11грн.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".

З огляду на викладені обставини, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з відповідача 122 567,56 грн. збитків від інфляції; у задоволенні вимог про стягнення 1028,54 грн. збитків від інфляції колегія суддів відмовляє.

Крім того позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 475 354,60 грн. пені та 742 025,48грн штрафу.

Згідно частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 7.2 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору) він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Враховуючи встановлення факту порушення строків оплати відповідачем, колегія суддів вважає вимоги в частині стягнення пені обґрунтованими. Крім того, враховуючи факт порушення зобовязань з оплати та наявність прострочення понад 30 днів, позивачем обгрунтовано заявлені вимоги про стягнення штрафу, виходячи з розміру, встановленого за згодою сторін у договорі.

Вважаючи обгрунтованими вимоги про стягнення процентів, втрат від інфляції, пені та штрафу,колегією суддів не прийняті до уваги доводи відповідача, які він висловив в судовому засіданні, щодо неможливості здійснення платежів з 27.02.2014 у звязку із наявністю форс-мажорних обставин та наявності, у звязку з цим, підстав для звільнення від сплати відповідних нарахувань з 27.02.2014 з наступних підстав.

В силу ч.1 ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за загальним правилом відповідальність за порушення зобов'язання особа несе у випадку наявності її вини у такому порушенні. Між тим, виключення з цього правила можуть встановлюватись законом.

Зокрема, відповідно до спеціальної норми, яка регулює грошові зобов'язання, а саме відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Отже, у випадку порушення грошового зобов'язання не можуть прийматись доводи боржника про неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів або на відсутність вини, у т.ч. внаслідок непереборних обставин..

Однак, згідно п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вказана норма кореспондується з загальними нормами, які визначають підстави для такого зменшення.

Так, відповідно до чч.2, 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено того, що порушенням зобов'язань з оплати природного газу у встановлений строк, відповідачем йому заподіяно збитків, розмір яких перевишує або дорівнює заявленим штрафним санкціям.

Відповідно до пояснень відповідача, станом на 27.02.2014 він знаходився та здійснював господарські діяльність на території АРК, однак, з цієї дати був позбавлений такої можливості, що утруднило отримання ним прибутку. Крім того, з цієї дати здійснення розрахунків фактично утруднилось, що підтверджується сертифікатом Торгово-промислової палати України №2018 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Враховуючи вказані обставини, а також те, що договором встановлена відповідальність у межах одного виду (господарсько-правова), однак, у вигляді сплати неустойки двох видів, зважаючи на значний розмір штрафних санкцій, колегія суддів вважає за можливе зменшити їх розмір до: штрафу - 300 000,00грн, пені - 200 000,00грн.

При цьому, враховуючи зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог про стягнення 275 354,60 грн. пені та 442 025,48 грн. штрафу.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 09.12.2014 у справі № 911/3222/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3222/14 повернути Господарському суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко