ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2015 р. Справа № 907/862/14

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (надалі ФОП ОСОБА_2) б/н від 10.11.2014р.

на рішення господарського суду Закарпатської області від 31.10.2014р.

у справі № 907/862/14

за позовом: спільного українського-англійського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Інвест" (надалі СП ТзОВ «Магістраль-Інвест»), с. Щасливе, Бориспільський район, Київська область

до відповідача: ФОП ОСОБА_2, м. Хуст

про відшкодування збитків у розмірі 44 000,00 грн.

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Педан С.О. - представник (довіреність № 07-07/14 від 07.07.2014р.)

від відповідача: не з'явилися

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 31.10.2014р. у справі № 907/862/14 (суддя Руснак В.С.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» суму 40 000,00 грн. на відшкодування збитків, а також 1 660,92 грн. відшкодування витрат по сплаті судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме, перекриття проїзду до автомийки , позивач не отримав доходів, які міг реально одержати за умови дії договору оренди від 01.01.2009р. Тобто, в даному випадку, наявний склад цивільного правопорушення: порушення права позивача на отримання прибутку від оренди приміщення; завдано позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди; причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими збитками, наявність винної поведінки відповідача (встановлено рішенням господарського суду Закарпатської області від 15.08.2014р. у справі № 5008/1104/2012). Проте, перевіривши розрахунок завданих збитків, суд встановив, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 40 000,00 грн. за період з 01.12.2012р. по 31.07.2014р., оскільки згідно додаткової угоди від 01.10.2012р. позивач і орендар домовились про те, що за цей період орендна плата становила 66,67 грн. щомісячно і представник позивача у судовому засіданні підтвердив сплату цієї суми.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено необ'єктивне рішення, просить його скасувати, прийняти нове, яким в позові відмовити повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що позивач не подав належних доказів на підтвердження того, що за відсутності встановлених відповідачем воріт договір оренди автомийки діяв би після 2012р., зокрема у період за який позивач просить стягнути з відповідача упущену вигоду. Жодних інших доказів, окрім договору оренди від 01.01.2009р. позивач для доведення обставин реальної можливості існування протягом 2013-2014 років орендних правовідносин із орендарем ОСОБА_4 або іншою особою не надав. Крім того, відповідач в своїх поясненнях вказує на те, що земельна ділянка, яку самовільно до жовтня 2012 року використовував позивач для заїзду транспортних засобів на свою автомийку, є землею, призначеною для обслуговування оздоровчого комплексу, власником якого з січня 2011 року є відповідач. В зв'язку з відсутністю вини в діях відповідача за недоведеності вимог позивача просить у задоволенні позову відмовити.

17.11.2014р. автоматизованою системою документообігу суду дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М.

Розпорядженням в.о. голови суду від 18.11.2014р. в склад колегії для розгляду справи № 907/862/14 введено суддів - Мирутенка О.Л. та Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.2014р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 04.12.2014р.

Ухвалою суду від 04.12.2014р. розгляд справи відкладено на 22.12.2014р.

У зв'язку із відпусткою судді Якімець Г.Г., розпорядженням голови суду від 22.12.2014р. внесено зміни в склад колегії для розгляду справи № 907/862/14, замість судді Якімець Г.Г. введено суддю Гнатюк Г.М.

Ухвалою суду від 22.12.2014р. розгляд справи відкладено на 05.02.2015р.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Гнатюк Г.М., розпорядженням голови суду від 04.02.2015р. внесено зміни в склад колегії для розгляду справи № 907/862/14, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Позивач в судовому засіданні проти доводів скаржника заперечив з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» є власником нерухомого майна: АЗС стаціонарного типу і автомийки та земельної ділянки, на якій розташовані об'єкти вказаного нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 54-64).

01.01.2009р. між СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» (орендодавець) та з ФОП ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення автомийки за адресою: АДРЕСА_1 для організації надання послуг (а.с. 15-19).

Факт передачі автомийки за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом прийому-передачі від 01.01.2009р. (а.с. 20).

Відповідно до п.3.1 договору за користування орендованим майном орендар щомісячно сплачує орендодавцеві орендну плату у розмірі 2 000,00 грн.

Орендар свої зобов'язання по договору від 01.01.2009р. щодо сплати орендної плати за період з 01.01.2009р. по 01.10.2012р. виконав належним чином, доказом чого є картки рахунку та виписки з банку по рахунках позивача (а.с. 107-122).

Як стверджує позивач, в жовтні 2012р. власником суміжної будівлі (фізкультурно-оздоровчого комплексу) ФОП ОСОБА_2 було заблоковано (перекрито) проїзд до будівлі автомийки шляхом встановлення забору та воріт на під'їзній дорозі до автомийки, що підтверджується актом огляду від 02.10.2012р., який складений між СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» та ФОП ОСОБА_4 (а.с. 52).

Крім того, як на підтвердження факту блокування громадянином ОСОБА_2 проїзду до автомийки СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» покликається на постанову Хустського МВ УМВС України в Закарпатській області від 26.10.2012р., в якій, зокрема, зазначено, що автомийка перестала функціонувати, оскільки автомобілі не взмозі під'їхати до неї, до автомийки з центральної дороги веде окрема під'їзна дорога, яка перекрита, іншого проїзду до неї не існує (а.с. 53).

В зв'язку з блокуванням ФОП ОСОБА_2 проїзду до будівлі автомийки та те, що автомийка перестала виконувати свої прямі функції, між СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» (орендодавець) та з ФОП ОСОБА_4 (орендар) 01.10.2012р. було укладено додаткову угоду до договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2009р., відповідно до умов якої сторони домовились, що на строк з 01.10.2012р. по 30.11.2012р.. п. 3.1 договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2009р. викладається у наступній редакції: «п.3.1 - За користування орендованим майном орендар сплачує щомісячно орендодавцеві орендну плату у розмірі 66,67 грн.»; п.4 додаткової угоди сторони передбачили, що після закінчення строку, встановленого в п. 1 цієї додаткової угоди, або раніше - з дня, коли буде безперешкодний доступ (проїзд) до орендованого майна, щомісячна орендна плата буде становити 2000,00 грн.; п.5. додаткової угоди сторони встановили, що після закінчення строку, встановленого в п. 1 цієї додаткової угоди, або раніше - з дня, коли буде безперешкодний доступ (проїзд) до орендованого майна, п. 3.1 договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2009р. буде діяти в попередній редакції. (а.с. 71).

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням надати йому проїзд до його нерухомого майна. Проте, відповідачем так і не було відкрито проходу та проїзду до будівлі автомийки.

Позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди на суму 44000,00 грн. у зв'язку з протиправними діями відповідача.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

В силу приписів ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів являється відшкодування збитків (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно з ст. 22 цього ж Кодексу передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 49 Господарського кодексу України передбачено, що підприємці зобов'язані не завдавати шкоди довкіллю, не порушувати права та законні інтереси громадян і їх об'єднань, інших суб'єктів господарювання, установ, організацій, права місцевого самоврядування і держави. За завдані шкоду і збитки підприємець несе майнову та іншу встановлену законом відповідальність.

Виходячи з положень статей глави 82 Цивільного кодексу України під майновою шкодою розуміється будь-яке знецінення блага , що охороняється правом (порушення права власності та інших речових прав), у зменшенні майнової сфери потерпілого (втрата або пошкодження майна), що, в свою чергу, тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. Зобов'язання, що регулюються нормами даної глави відносяться до числа позадоговірних, тобто суб'єкти даних правовідносин не перебувають у будь-яких договірних відношеннях. Отже, зобов'язанням із заподіяння шкоди (деліктне зобов'язання ) є зобов'язання в силу якого особа, яка заподіяла майнову шкоду іншій особі (громадянину, організації), зобов'язано дану шкоду відшкодувати.

За загальними принципами відповідальності за надання шкоди, підставою для її відшкодування є наявність певних умов в їх сукупності, а саме протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, пряма шкода спричинена цією поведінкою, вина особи та причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода , завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або кримінальній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.10.2013р. у справі №907/240/13 за позовом СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» до Хустської міської ради, з участю третьої особи - ФОП ОСОБА_2, залишеним в силі постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.10.2013р. та постановою Вищого господарського суду від 19.05.2014р., позивачу встановлено земельний сервітут на право проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху на земельній ділянці, що веде до автомийки (а.с. 36-51).

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 15.08.2014р. у справі № 5008/1104/2012, що набрало законної сили, між цими сторонами, що і по даній справі, визнано право позивача на прохід та проїзд транспортними засобами до будівлі автомийки. Зобов'язано ФОП ОСОБА_2 надати СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» прохід та проїзд транспортними засобами до будівлі автомийки розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язано ФОП ОСОБА_2 знести ворота та огорожу, змонтовані на під'їзній дорозі до автомийки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 по наявному шляху на земельній ділянці, власником якої є Хустська міська рада (а.с. 30-33).

Отже, вищенаведеними рішеннями судів встановлено протиправну поведінку ФОП ОСОБА_2 щодо блокування (перекриття) проїзду до будівлі автомийки, шляхом встановлення забору та воріт на під'їзній дорозі до автомийки.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанцій, що відповідач здійснив протиправні дії, які виразилися в незаконному перешкоджанню проїзду до автомийки і ці дії призвели до спричинення позивачеві збитків, що виразилися в неотриманні прибутку, які міг реально одержати за умови дії договору оренди від 01.01.2009р., саме з вини відповідача.

Тобто, в даному випадку, наявний склад цивільного правопорушення: порушення права позивача на отримання прибутку від оренди приміщення; завдання позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди; причинний зв'язок між протиправними діями відповідача та завданими збитками, наявність винної поведінки відповідача.

Позивач просить стягнути з відповідача збитки у вигляді упущеної вигоди у зв'язку з протиправними діями відповідача за період починаючи з 01.10.2012р. по 31.07.2014р. у розмірі 2 000,00 грн. на суму 44 000,00 грн.

Проте, як зазначалося вище, додатковою угодою від 01.10.2012р. СП ТзОВ «Магістраль-Інвест» та ФОП ОСОБА_4 погодили орендну плату за період з 01.10.2012р. по 30.11.2012р. в розмірі 66,67 грн. за місяць, які були сплачені орендарем на рахунок орендодавця, що не заперечується і самим позивачем.

Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди підлягають задоволенню частково на суму 40 000,00 грн. за період з 01.12.2012р. по 31.07.2014р.(момент звернення з позовом до суду), які підставно були задоволенні місцевим господарським судом.

Заперечення відповідача щодо відсутності вини в його діях суд апеляційної інстанції не вважає обгрунтованимими, оскільки вони спростовуються вищезазначеними рішеннями господарського суду Закарпатської області від 07.10.2013р. по справі № 907/240/13 та від 15.08.2014р. по справі № 5008/1104/2012, а також матеріалами справи.

Щодо твердження відповідача про нікчемність договору оренди від 01.01.2009р., оскільки в порушення вимог ст. 793 ЦК України даний договір нотаріально не посвідчений, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке:

Відповідно до п.2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» № 12 від 29.05.2013р., якщо із закінченням строку договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) його дію було продовжено і наведене призвело до збільшення загального строку користування орендованим майном, який складає понад три роки, це не може бути підставою для визнання такого договору нікчемним у зв'язку з відсутністю його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, якщо на момент укладення такого договору він відповідно до частини другої статті 215 ЦК України відповідав вимогам частини другої статті 793 та статті 794 ЦК України.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростовували факти, викладені в позовній заяві, а доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Закарпатської області від 31.10.2014р. у справі № 907/862/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Закарпатської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

Якімець Г.Г.