КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа№ 910/16150/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Дідиченко М.А.

Баранця О.М.

за участю представників:

від позивача - Нечай Р.В., довіреність № 911/ю від 12.01.2015;

від відповідача - Рябокляч Д.П., довіреність № б/н від 01.12.2014;

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" на рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/16150/13 (суддя Стасюк С.В.) за позовом публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" до приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" про стягнення 10 551 720 доларів США 75 центів, що еквівалентно 84 339 903,95 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" про стягнення заборгованості по кредиту в розмірі 8 427 442,75 доларів США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 67 360 549,90 грн.), заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2 114 393,73 долари США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 16 900 349,06 грн.) та пені за несвоєчасну сплату відсотків на загальну суму 9 884,27 доларів США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 79 004,99 грн.).

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/16150/13 позов задоволено повністю та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по кредиту в розмірі 8 427 442,75 доларів США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 67 360 549,90 грн.), заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 2 114 393,73 долари США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 16 900 349,06 грн.) та пеню за несвоєчасну сплату відсотків на загальну суму 9 884,27 доларів США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 79 004,99 грн.).

При ухваленні рішення по даній справі суд першої інстанції дійшовши висновку про невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, задовольнив позовні вимоги.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/16150/13 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачем ціна позову була неправомірно визначена в доларах США без зазначення грошового еквіваленту в національній валюті.

Крім цього, апелянт зазначає, що визначення позивачем вимоги про стягнення пені в іноземній валюті є неправомірним.

В ході здійснення апеляційного провадження відповідачем подано до суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 910/27977/14 за позовом приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" до публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" про визнання недійсним кредитного договору від 25.01.2008 № К/08-05/КД.

В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що заборгованість у даній справі № 910/16150/13 заявлена на підставі кредитного договору від 25.01.2008 № К/08-05/КД, який на даний час оскаржується, тому відповідач вважає, що у випадку визнання його недійсним будуть відсутні і правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості.

Розглянувши вказане клопотання колегія суддів дійшла висновку про його відхилення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Виходячи зі змісту вимог вищезазначеної статті, необхідною передумовою для зупинення провадження у справі мають бути обставини, що унеможливлюють її розгляд по суті заявлених позовних вимог до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому, висновок суду про наявність підстав для зупинення провадження у справі має ґрунтуватися на встановлених судом обставинах, що підтверджують не тільки пов'язаність справ, але й неможливість розгляду однієї справи до вирішення іншої.

Таким чином, господарський суд зупиняє провадження у справі у разі об'єктивної неможливості вирішення спору без встановлення відповідних обставин справи і фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарському суду слід у кожному конкретному випадку з'ясувати: як пов'язана справа, що розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов'язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Відповідно до п. 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Крім того, слід зазначити, що згідно п. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд наділений повноваженнями самостійно, визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору у справі договір, якщо він суперечить законодавству, належним чином обґрунтувавши необхідність застосування такого захисту прав і законних інтересів сторін.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази, керуючись законом.

У даному випадку, при розгляді вимоги позивача про стягнення заборгованості господарський суд має правові підстави надання оцінки відповідності кредитного договору від 25.01.2008 № К/08-05/КД чинному законодавству.

Таким чином, у наведеній ситуації відсутні дійсні обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України можуть свідчити про неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи та бути підставами для зупинення провадження у справі.

На підставі наведеного, клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі відхиляється колегією суддів за необґрунтованістю.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні 16.02.2015 підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Представник позивача в судовому засіданні 16.02.2015 проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між відкритим акціонерним товариством "Міжнародний комерційний банк" (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Піреус Банк МКБ") (банк) та закритим акціонерним товариством "Комплекс "Либідський" (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Комплекс "Либідський") (позичальник) 25.01.2008 року було укладено кредитний договір № К/08-05/КД, за умовами якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 3 000 000,00 доларів США терміном з 25 січня 2008 року по 24.01.2013 року, із щомісячною сплатою відсотків відповідно до умов пункту 3.1., 3.2. цього Договору.

Згідно п. 1.1 кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 28.04.2010 року) банк відкриває позичальнику невідновлювальну відкличну кредитну лінію з максимальним лімітом в сумі 10 000 000,00 доларів США на строк з 25.01.2008 року по 24.01.2013 року у порядку та на умовах, передбачених цим Договором, а позичальник зобов'язується використати кредит за цільовим призначенням згідно даного Договору, своєчасно та у повному обсязі повернути кредит банку та сплачувати банку нараховані за користування кредитом проценти, своєчасно, у строки, визначені цим Договором, належним чином виконувати свої зобов'язання за цим Договором.

В якості забезпечення виконання власних зобов'язань за цим Договором, позичальник зобов'язаний передати, забезпечити надання та/або передачу третіми особами в забезпечення банку майна, в тому числі, але не виключно нерухоме майно, рухоме майно, майнові права (права вимоги) тощо, шляхом укладення договорів іпотеки, застави та укладення договорів поруки, згідно переліку та у строки, зазначені в Додатку № 1 до цього Договору (перелік забезпечення), що є його невід'ємною частиною. Кредит, наданий банком, також може бути забезпечений іншим майном в порядку та на умовах, передбачених документами забезпечення, які будуть укладені і період дії цього Договору в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим Договором, а також забезпечується всім належним на праві власності позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України (пункт 1.4. Кредитного договору в редакції від 28.04.2010 року).

Відповідно до пункту 2.1 договору позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі, як це передбачено цим Договору, в строк до 24.01.2013 року. В будь-якому випадку вся заборгованість позичальника за цим Договором має бути повернута банку в строк не пізніше 24.01.2013 року. При цьому позичальник цим уповноважує банк та надає свою безумовну і безвідкличну згоду на здійснення банком розподілу отриманих банком сум в рахунок виконання позичальником боргових зобов'язань для погашення належних до сплати сум за кредитом. У випадку якщо боргові зобов'язання позичальника перед банком відповідно до пункту 1.1 включають заборгованість за сплатою страхових платежів, банк повідомляє позичальника про розподіл сум, отриманих від позичальника та їх направлення на погашення боргових зобов'язань позичальника перед банком.

Згідно з пунктом 3.1 договору (в редакції угоди від 28.04.2010 року) проценти за користування кредитом нараховуються щоденно: в період з 25.01.2008 року до 31.03.2010 року включно, виходячи з процентної ставки 12% (дванадцять процентів) річних за методом "Факт/360", а починаючи з 01.04.2010 року, виходячи з процентної ставки 10% (десять процентів) річних за методом "Факт/360".

Позичальник зобов'язується сплачувати нараховані проценти згідно з пунктом 3.1. цього Договору, щомісячно не пізніше п'ятнадцятого числа наступного місяця, який слідує за поточним місяцем, за який були нараховані проценти. При цьому, при сплаті процентів за користування кредитом за такий місяць, проценти нараховуються банком за попередній місячний період користування кредитом, включаючи останній календарний день місяця (пункт 3.2. Кредитного договору в редакції від 28.04.2010 року).

На виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти на суму 10 000 000,00 доларів США, що підтверджується наступними меморіальними ордерами:

- № 168066 від 14.03.2008 року на суму 3 700 000,00 доларів США;

- № 135674 від 29.02.2008 року на суму 3 500 000,00 доларів США;

- № 352196 від 28.05.2008 року на суму 3 500 000,00 доларів США;

- № 5016819 від 15.07.2008 року на суму 69 373,95 доларів США;

- № 3096965 від 14.05.2010 року на суму 63 290,92 доларів США;

- № 2771470 від 29.04.2010 року на суму 673 646,69 доларів США;

- № 3997088 від 15.06.2010 року на суму 71 131,19 доларів США.

Відповідачем зобов'язання з повернення зазначених коштів виконувалось неналежним чином.

У зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх грошових зобов'язань, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" заборгованості по кредиту в розмірі 8 427 442,75 доларів США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 67 360 549,90 грн.), заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 2 114 393,73 долари США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 16 900 349,06 грн.) та пені за несвоєчасну сплату відсотків на загальну суму 9 884,27 доларів США (що за офіційним курсом долара США до гривні станом на 15.08.2013 року, встановленим Національним банком України, еквівалентно 79 004,99 грн.).

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір № К/08-05/КД з урахуванням додаткових угод до нього, є кредитним договором.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Так, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 2. ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем зобов'язання щодо своєчасного повернення сум кредиту за кредитним договором не виконано.

Крім цього, відповідачем не виконано зобов'язання щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до ст.ст. 43, 33 Господарського процесуального кодексу України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказів оплати вищезазначеної заборгованості на момент прийняття оскаржуваного рішення позичальником до суду не надано.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 8 427 442,75 доларів США та заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом в сумі 2 114 393,73 долари США.

Доводи апелянта про те, що позивачем ціна позову була неправомірно визначена в доларах США без зазначення грошового еквіваленту в національній валюті, відхиляються колегією суддів, оскільки з розрахунку наданого позивачем до суду (т. 2, а.с. 116) вбачається, що він містить еквівалент гривні для кожної із нарахованих сум.

Отже, позивачем було визначено ціну позову в доларах США із зазначенням грошового еквіваленту в національній валюті.

Крім того, в резолютивній частині оскаржуваного рішення ціна позову також відображена у доларах США із зазначенням грошового еквіваленту в національній валюті.

Позивачем також заявлено до стягнення пеню за несвоєчасну сплату відсотків на загальну суму 9 884,27 доларів США.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що за несвоєчасне виконання позичальником боргових зобов'язань чи за будь-яке інше порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором, винна сторона сплачує потерпілій стороні пеню за кожний ден порушення грошових зобов'язань, виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на момент такої сплати.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання перед позивачем за кредитним договором, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення вимог про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 258 996,22 дол. США та пені за несвоєчасну сплату відсотків на загальну суму 9 884,27 доларів США, розрахунок яких перевірений судом та не суперечить чинному законодавству.

Доводи апелянта щодо неправомірності визначення позивачем вимоги про стягнення пені в іноземній валюті є необґрунтованими та підлягають відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги (крім випадків, коли стороною зобов'язання, у якому виник спір, одержано відповідну ліцензію Національного банку України).

У даному випадку, у позивача, як сторони зобов'язання, у якому виник спір, наявна відповідна ліцензія Національного банку України. Зазначена інформація є загальнодоступною та міститься на сайті Національного Банку України.

Отже, нарахування та пред'явлення до стягнення штрафних санкцій в іноземній валюті є правомірним.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Комплекс "Либідський" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 20.11.2014 у справі № 910/16150/13 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Матеріали справи № 910/16150/13 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Дідиченко

О.М. Баранець