ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа № 908/3749/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Фоміна В. О., суддя Шевель О. В. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Литвиновій К.О.

за участю представників сторін:

позивача - Подсвірова Н.С. (довіреність №56 від 05.06.14),

відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №167 З/2) на рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.14 у справі № 908/3749/14

за позовом КП "Водоканал", м.Запоріжжя,

до ПАТ "Запорізький завод феросплавів", м.Запоріжжя,

про стягнення 38200,72 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Корсун В.Л.) позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 38200,72 грн. додаткової сплати за скид понаднормативних забруднень в стічні води та 1827,00 грн. судового збору.

Відповідач із рішенням не погодився, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи та чинному законодавству, просить оскаржуване рішення скасувати.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Присутній в судовому засіданні 17.02.15 представник КП "Водоканал" підтримав зазначену правову позицію.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, не направив свого представника для участі в даному засіданні та не повідомив суд про причини його неявки. За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності представника даного учасника процесу.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.01.10 між комунальним підприємством "Водоканал" (Водоканал) і відкритим акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" (Абонент), укладено договір про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації №6/1, за умовами якого (п. 1.1.) Водоканал зобов'язався забезпечувати Абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам, визначених в додатках №№ 1, 2 договору, а Абонент, в свою чергу, зобов'язався (п. 3.2.1) своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку та у відповідності з цим договором та нормативними документами, вказаними в п. 1.1. цього договору.

Згідно з розділом 2 договору, договір укладається з 01.01.10 по 31.12.10. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, про його припинення не було письмово заявлено однією із сторін.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечувалося сторонами в ході апеляційного провадження, договір №6/1 від 01.01.10 в установленому законом порядку не розірвано, його дію не припинено, в подальшому сторонами було укладено низку додаткових угод до вищевказаного договору.

Відповідно до розділу 3 договору, Абонент зобов'язаний:

- своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, прилади і пристрої на них у встановленому порядку та у відповідності з цим договором та нормативними документами, вказаними в п. 1.1. цього договору (п. 3.2.1. договору);

- забезпечувати представнику Водоканалу можливість проводити обстеження водопровідних і каналізаційних систем, приладів та пристроїв на них, контролювати раціональне водоспоживання і т.д. та складати акти по результатам цих обстежень у будь-який час доби (п. 3.2.6.);

- виконувати скид стоків, якість та температура яких в контрольних точках повинна відповідати вимогам "Правил приймання стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України", затверджених наказом Держбуду України від 19.02.02 № 37, "Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя", затверджених рішенням виконавчого комітету міської ради від 29.05.03 № 167 і допустимим концентраціям. При перевищенні складу забруднюючих речовин та температурного показника в стічних водах Абонента, які скидаються в систему каналізації, в порівнянні з ДК, Абонент вносить плату за скид наднормативних забруднень Водоканалу у відповідності до вищевказаних нормативних актів. (п. 3.2.9. договору).

У п. 3.2.9. договору сторонами також погоджено перелік відповідних контрольних точок, до якого входить, зокрема, КК-478.

11.11.13 представниками КП "Водоканал" у присутності представників відповідача був здійснений відбір проб для проведення основного та арбітражного аналізів на кількох контрольних точках відбору та за результатами вказаних аналізів складено протокол якості скиду стічних вод, відповідно до якого перевищення допустимих концентрацій забруднюючих речовин зафіксовано у пробі, відібраній з контрольної точки КК-478 - що стало підставою для нарахування відповідачеві плати за скид стічних вод у розмірі 38200,72 грн. (а.с.19 - 21).

Місцевим господарським судом також встановлено, що позивачем виставлено відповідачу на оплату рахунок від 10.12.13 № 6/1 на суму 38200,72 грн., однак оплату за даним рахунком ПАТ "Запорізький завод феросплавів" не здійснив.

В апеляційній скарзі відповідач, не заперечуючи вищевказаних обставин, водночас зазначає, що КК-478 знаходиться на території ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (тоді як п.1.9 "Правил приймання стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України" передбачено розташування контрольних колодязів за межами підприємств), а також стверджує, що КК-478 є транзитною, а не кінцевою точкою, а тому не забезпечує здійснення об'єктивного моніторингу якості стоків саме ПАТ "Запорізький завод феросплавів".

Стосовно вищевказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. А статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, уклавши з позивачем договір №6/1 від 01.01.10 на визначених у ньому умовах, відповідач погодився як з прийнятністю для себе цих умов, так і з обов'язковістю їх виконання. Зокрема, згідно з п.3.2.9 договору, ПАТ "Запорізький завод феросплавів" зобов'язався забезпечувати належну якість та температуру стоків у певних контрольних точках, до переліку яких входить КК-478, розташована на території даного підприємства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, сторонами було укладено додаткову угоду №8 від 01.08.12 до договору №6/1 від 01.01.10 (а.с.87), в якій також погоджено перелік відповідних контрольних точок (у тому числі, КК-478).

Тому посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що ПАТ "Запорізький завод феросплавів" звертався до КП "Водоканал" з пропозицією щодо перенесення контрольних колодязів з врізок в магістральному колекторі, що проходить по території ПАТ "Запорізький завод феросплавів", до колодязів, що знаходяться на випусках системи каналізації з території підприємства відповідача - колегія суддів вважає такими, що не стосуються обставин даного спору, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та підтверджується апелянтом, вищевказані пропозиції відповідача не були прийняті позивачем та відповідних змін до укладеного між сторонами договору в порядку ст.654 ЦК України внесено не було.

Крім того, відповідно до "Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя", контрольна точка (КТ) - це місце відбору проб стічних вод Підприємства (контрольний колодязь, приймальний резервуар фекальної насосної станції) відповідно до взаємно погодженої схеми каналізації.

Пунктом 7.8.1.2 вищевказаних правил встановлено, що КТ, як правило, повинна знаходитися за межами Підприємства, проте її конкретне місце розташування повинне бути погоджено Водоканалом.

Як уже зазначалося, матеріалами справи підтверджується фактична обставина щодо погодження сторонами переліку контрольних точок (до якого входить КК-478) як у самому договорі №6/1 від 01.01.10, так і в додатковій угоді №8 від 01.08.12.

Таким чином, посилання відповідача на недотримання позивачем п.1.9 "Правил приймання стічних вод підприємств в комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України" суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи. Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом надано належну оцінку відповідним доводам ПАТ "Запорізький завод феросплавів", викладеним у відзиві на позовну заяву, та визнано їх безпідставними з огляду на те, що сторони узгодили КК-478 як контрольну точку умовами п. 3.2.9. договору та схемою контрольних точок, фрагмент якої міститься в матеріалах справи.

Вищевказаного висновку місцевого господарського суду апелянтом не спростовано та будь-яких інших обставин, що, на його думку, могли б бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, в апеляційній скарзі не наведено.

Отже колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом обґрунтовано, у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та чинних нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, зроблено висновок про те, що з відповідача на користь позивача за скид понаднормативних забруднень в стічні води мають бути стягнуті кошти у сумі 38200,72 грн.

Суд апеляційної інстанції перевірив доданий до позовної заяви розрахунок суми позовних вимог, з яким погодився місцевий господарський суд, та дійшов висновку про те, що він є методологічно та арифметично правильним і відповідає обставинам справи, приписам чинного законодавства (зокрема, ст.ст.525, 526 ЦК України, ст.175, 193 ГК України), спеціальних нормативних актів, якими встановлено порядок обчислення плати за скид стічних вод підприємств у системи каналізації населених пунктів, та умовам укладеного між сторонами договору.

Колегія суддів також враховує, що апелянтом не надано жодних контррозрахунків та заперечень стосовно розміру вищевказаної суми.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 01.12.14 у справі №908/3749/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 19.02.15

Головуючий суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.

Суддя Шутенко І.А.