УХВАЛА

13.02.2015Справа № 910/28219/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертранс»

До 1. Національного банку України

2. Державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Земельний банк»

Про визнання недійсним акта уцінки майна, визнання припиненою іпотеки та вилучення з державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна

Суддя Ващенко Т.М.

Представники учасників судового процесу: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтертранс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України, Державної виконавчої служби України в особі відділу примусового виконання рішень, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Земельний банк», про визнання недійсним акта уцінки майна, визнання припиненою іпотеки та вилучення з державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.14. порушено провадження у справі № 910/28219/14, на підставі ст. 27 ГПК України залучено до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Земельний банк», та призначено справу до розгляду.

10.02.14. позивачем через відділ діловодства суду було подано заяву про вжиття на підставі ст. ст. 66, 67 ГПК України заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом враховано викладене в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» про те, що питання про забезпечення позову може вирішуватись господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, учасників судового процесу і заслуховування їх думки.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ст. 67 ГПК України).

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.11. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Позивачем пред'явлено вимоги про:

- визнання недійсним акта уцінки майна від 18.11.14., складеного державним виконавцем під час примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 про звернення стягнення на предмет іпотеки;

- визнання припиненою іпотеки нерухомого майна, що виникла на підставі Договору іпотеки № 5/6 від 06.07.09., укладеного між позивачем, відповідачем та третьою особою;

- вилучення з державного реєстру іпотек запису про іпотеку нерухомого майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що до правовідносин, пов'язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки Договором іпотеки № 5/6 від 06.07.09. не було застосовано Закон України «Про іпотеку» в редакції, яка діяла станом на дату укладання Кредитного договору № 5 від 18.06.08. та Договору іпотеки № 5/6 від 06.07.09., у зв'язку з чим була безпідставно проведена друга уцінка Предмета іпотеки та призначені треті прилюдні торги щодо його реалізації, що, на думку позивача, є підставою доля визнання такою, що припинилася іпотеки предмета іпотеки за Договору іпотеки № 5/6 від 06.07.09., а також визнання недійсним акту уцінки майна від 18.11.14.

Вжити заходи до забезпечення позову позивач просить шляхом зупинення стягнення на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заяву обґрунтовано тим, що дії відповідачів, що спрямовані на переоформлення права власності на предмет іпотеки до винесення Господарським судом міста Києва рішення в даній справі утруднить його виконання. В обґрунтування викладеного до заяви додано лист Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 26.12.14. за № 14-0-34-2545/2.-54/15 до Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській області з пропозицією вирішити питання щодо залишення за собою нереалізованого майна та лист Управління Національного банку України в Харківській області від 09.01.15. на ім'я Виконуючого обов'язки начальника відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України про бажання залишити за собою нежитлові будівлі, що є предметом Договору іпотеки № 5/6 від 06.07.09.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з того, що заходи до забезпечення позову, що просить вжити позивач, не знаходиться в безпосередньому зв'язку з предметом позовних вимог.

При цьому, рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 з метою задоволення вимог Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Харківській за Кредитним договором № 5 від 18.06.08. у розмірі 50000000,00 грн. за основним боргом, прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 8973287,65 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 5/6 від 06.07.09., посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Н.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 2423, шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

На виконання вказаного рішення судом 17.03.11. видано відповідний наказ.

В касаційному порядку рішення суду у даній справі сторонами не оскаржувалось.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" (ст. 115 ГПК України).

Отже, процес виконання рішення є самостійною процесуальною стадією провадження у справі, яка відповідно до ст. 115 ГПК України регламентується Законом України "Про виконавче провадження", в той час, як ст. 67 ГПК України такий порядок не регламентує.

Крім того, ГПК України надає можливість стороні звернутися до суду касаційної інстанції з заявою про зупинення виконання судового рішення. Так, відповідно до ст. 121-1 суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення перегляду в касації. Про зупинення виконання судового рішення виноситься ухвала.

З наведеного вбачається, що право зупинення виконання оскарженого рішення належить суду касаційної інстанції. Господарський суд вправі зупинити виконання рішення господарського суду лише у випадку, якщо на рішення подано касаційну скаргу. Одночасно із зупиненням виконання оскаржуваного рішення суд касаційної інстанції має право вжити заходів до забезпечення позову за правилами ст.ст. 66,67 ГПК України, якщо цих заходів не було вжито місцевим господарським судом.

При цьому, зупинення стягнення на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10 унеможливить виконання рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.10. у справі № 66/291-10, що вступило в законну силу

Таким чином, в суду відсутні правові підстави для задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвокати та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, враховуючи положення ст. 49 ГПК України та Закону України "Про судовий збір", так як заяву про забезпечення позову судом розглянуто, тому витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1 827,00 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову, відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтертранс» в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі наказу Господарського суду Харківської області від 17.03.11. № 66/291-10, виданого на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.10. у справі № 66/291-10 про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № 5/6 від 06.07.09.

Суддя Т.М. Ващенко