ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2015 року Справа № 5011-22/7568-2012

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіБожок В.С.,
суддівВолковицької Н.О., Сибіги О.М.
розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі", м. Київ
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року
у справі господарського суду міста Києва
за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь, Донецька обл.
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі", м. Київ
пров рахунок погашення боргу в сумі 2 984 495 грн. звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами позики-іпотеки від 17.02.2005 на 16/100 частин нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326,6 кв.м шляхом визнання за ФОП ОСОБА_4 права власності на дане нежиле приміщення; визнання за ФОП ОСОБА_4 права власності на 16/100 частин нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326,6 кв.м.; припинення права власності ТОВ "Трансмарі" на 16/100 частин нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326, 6 кв.м.; визнання ТОВ "Трансмарі" таким, що втратив право користування предметом іпотеки та зобов'язання звільнити спірне нежиле приміщення і передати його у володіння і користування ФОП ОСОБА_4; виселення ТОВ "Трансмар" і з

16/100 частин приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326,6 кв.м. та вселення в це приміщення ФОП ОСОБА_4
та за зустрічним позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі", м. Київ
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Маріуполь, Донецька обл.
провизнання договорів недійсними

за участю представників

позивача за первісним позовом: не з'явився,

відповідача за первісним позовом: Чуприна І.О.

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_4.) звернувся до господарського суду Донецької області з позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) до товариства з обмеженою відповідальністю "Трансмарі" (далі за текстом - ТОВ "Трансмарі") про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договорами позики-іпотеки від 17.02.2005 року на 16/100 частин нежилого приміщення у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326, 6 кв.м шляхом визнання за ФОП ОСОБА_4 права власності на дане нежиле приміщення в рахунок погашення боргу за двома Договорами позики-іпотеки від 17.02.2005 року, укладеними між позикодавцем-іпотекодержателем - ФОП ОСОБА_4 та позичальником-іпотекодавцем - ТОВ "Трансмарі", посвідченими приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційними № 295 та № 296, в сумі 2 984 495 грн.; визнання за ФОП ОСОБА_4 права власності на 16/100 частин нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326, 6 кв.м.; припинення права власності ТОВ "Трансмарі" на 16/100 частин нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326, 6 кв.м.; визнання ТОВ "Трансмарі" таким, що втратило право користування предметом іпотеки - 16/100 частинами нежилого приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326, 6 кв.м.; зобов'язання ТОВ "Трансмарі" звільнити спірне нежиле приміщення і передати його у володіння і користування ФОП ОСОБА_4; виселення ТОВ "Трансмарі" з 16/100 частин приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальною площею 326,6 кв.м. та вселення в це приміщення позивача - ФОП ОСОБА_4

ТОВ "Трансмарі" звернулось до господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсними Договорів позики-іпотеки від 17.02.2005 року на суму 159 000 грн. та на суму 530 000 грн., посвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційними № 295 та № 296.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.09.2014 року залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року провадження у справі за первісним позовом було припинено, у задоволенні зустрічного позову - відмовлено повністю.

Вищезазначені судові акти мотивовано тим, що судовими рішеннями Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.12.2013 року та Апеляційного суду Донецької області від 29.05.2014 року, прийнятими за результатами розгляду справи № 2-1958/11, вже вирішено спір між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Трансмарі" щодо позовних вимог, які є предметом первісного позову у даній справі, а підстави позову у справі № 2-1958/11 та у справі № 5011-22/7568-2012 є тотожними і вказані обставини відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України є підставою для припинення провадження у справі; відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено наявності підстав для визнання спірних договорів недійсними, а суд апеляційної інстанції вказав на сплив строків позовної давності за вимогами за зустрічним позовом.

Не погоджуючись з судовими актами попередніх інстанцій, ТОВ "Трансмарі" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та прийняти в цій частині нове рішення у справі, яким задовольнити зустрічний позов повністю.

Розпорядженням від 03.02.2015 року № 03-05/151 сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Божок В.С., судді - Волковицька Н.О., Сибіга О.М.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом просив касаційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 09.09.2014 року та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову - скасувати та прийняти в цій частині нове рішення у справі, яким задовольнити зустрічний позов повністю.

Позивача за первісним позовом згідно з приписами ст. 1114 ГПК України було належним чином повідомлено про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак він не скористався передбаченим процесуальним законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представника відповідача за зустрічним позовом, приймаючи до уваги межі перегляду справи в суді касаційної інстанції, перевіривши повноту встановлення господарськими судами обставин справи та правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.02.2005 року ФОП ОСОБА_4 (позикодавець, іпотекодержатель) та ТОВ "Трансмарі" (позичальник, іпотекодавець) було укладено Договір позики-іпотеки (далі за текстом - Договір-1), відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 на умовах позики згідно зі ст. ст. 1046 - 1053 Цивільного кодексу України передав ТОВ "Трансмарі" у борг грошові кошти у розмірі 159 000 грн., що в еквіваленті складає 30 000 доларів США по курсу НБУ станом на день складання Договору-1, а ТОВ "Трансмарі" зобов'язалося повернути борг ФОП ОСОБА_4 до 17.02.2005 року.

Вказаний Договір-1 посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 17.02.2005 року та зареєстрований в реєстрі за № 295.

Відповідно до п. 3.1 Договору-1 на забезпечення виконання основного зобов'язання ТОВ "Трансмарі" передало в іпотеку ФОП ОСОБА_4 майно - 5/100 частки нежитлового приміщення площею 103,5 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зі змісту Договору-1 слідує, що в п. 2.7 сторонами погоджено, що грошова позика передана ФОП ОСОБА_4 ТОВ "Трансмарі" до підписання Договору-1, що підтверджується розпискою, яка міститься в п. 2.7 Договору-1.

Згідно з п. 3.3. Договору-1 до укладення зазначеного Договору сторони оглянули предмет іпотеки і склали акт його оцінки фізичного стану. Сторони визначили (оцінили) вартість предмета іпотеки в сумі 159 000 грн.

Також 17.02.2005 року ФОП ОСОБА_4 (позикодавець та іпотекодержатель) та ТОВ "Трансмарі" (позичальник та іпотекодавець) було укладено Договір позики-іпотеки (далі за текстом - Договір-2), відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 на умовах позики згідно зі ст.ст. 1046 - 1053 Цивільного кодексу України передав ТОВ "Трансмарі" у борг грошові кошти в розмірі 530 000 грн., що в еквіваленті складає 100 000 доларів США по курсу НБУ станом на день складання Договору-2, а ТОВ "Трансмарі" зобов'язалося повернути борг ФОП ОСОБА_4 наступним чином: починаючи з 17.03.2005 року ТОВ "Трансмарі" зобов'язується сплачувати щомісячно до 17 числа кожного місця суму грошей у розмірі 9 222 грн., що в еквіваленті складає 1 740 доларів США по курсу НБУ на день укладення Договору-2, а в термін до 17.02.2007 року (кінцевий строк погашення позики) сплатити решту суми 317 894 грн., що в еквіваленті складає 59 980 доларів США на день складання Договору-2. Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 17.02.2005 року та зареєстрований в реєстрі за № 296.

Відповідно до п. 3.1 Договору-2 на забезпечення виконання основного зобов'язання ТОВ "Трансмарі" передало в іпотеку ФОП ОСОБА_4 майно - 11/100 частки нежитлового приміщення площею 223, 1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Зі змісту Договору-2 слідує, що в п. 2.7 сторонами погоджено, що грошова позика передана ФОП ОСОБА_4 ТОВ "Трансмарі" до підписання зазначеного Договору, що підтверджується розпискою, яка міститься в п. 2.7 Договору-2.

Згідно з п. 3.3. Договору-2 до укладення Договору-2 сторони оглянули предмет іпотеки і склали акт його оцінки фізичного стану. Сторони визначили (оцінили) вартість предмета іпотеки в сумі 530 000 грн.

В пунктах 4.1 Договору-1 та Договору-2 сторони домовились, що у разі невиконання або неналежного виконання ТОВ "Трансмарі" основного зобов'язання ФОП ОСОБА_4 задовольняє свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з приписам п. 4.1 Договору-1 та Договору-2 звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене: на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням (п. 5 Договорів) - на розсуд ФОП ОСОБА_4

Звертаючись до суду з первісним позовом, ФОП ОСОБА_4 посилався на невиконання ТОВ "Трансмарі" взятих на себе зобов'язань за Договорами позики-іпотеки від 17.02.2005 року в частині повернення позики у розмірі 689 000 грн., у зв'язку з чим він був змушений на підставі ст. ст. 7, 33, 35, 36, 37, 40 Закону України "Про іпотеку" звернутись до суду за захистом своїх прав з відповідним позовом.

За результатами розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.12.2013 року у справі № 2-1958/11 позов ОСОБА_4 до ТОВ "Трансмарі" та ОСОБА_7 у справі про визнання права власності на нежитлове приміщення задоволено, а саме вирішено: за рахунок погашення боргу по Договорам іпотеки-позики з реєстраційними номерами № 295, № 296 від 17.02.2005 року, укладених між ОСОБА_4 та ТОВ "Трансмарі" в сумі 3 131 923 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - 16/100 частки нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, загальна площа якого складає 326, 6 кв.м., шляхом визнання за ОСОБА_4 права власності на 16/100 частки нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 326, 6 кв.м.; припинити право власності ТОВ "Трансмарі"на 16/100 часток нежитлового приміщення загальною площею 326, 6 кв.м в будинку АДРЕСА_1; визнати ТОВ "Трансмарі" втратившим користування іпотеки - 16/100 часток нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1; зобов'язати ТОВ "Трансмарі" залишити вказане нежитлове приміщення та передати його в користування ОСОБА_8; виселити ТОВ "Трансмарі" з 16/100 часток нежитлового приміщення по АДРЕСА_1; вселити ОСОБА_4 в 16/100 часток нежитлового приміщення по АДРЕСА_1; стягнути солідарно з ТОВ "Трансмарі" та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3 131 923 грн.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26.05.2014 року у справі № 2-1958/11 рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16.12.2013 року в частині визнання ТОВ "Трансмарі" таким, що втратило право користування предметом іпотеки - 16/100 часток нежитлового приміщення по АДРЕСА_1, зобов'язання ТОВ "Трансмарі" залишити вказане приміщення та передати його у користування ОСОБА_4, виселення ТОВ "Трансмарі" з цього приміщення та вселення в нього ОСОБА_4, а також в частині солідарного стягнення з ТОВ "Трансмарі" і ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 3 131 923 грн. скасовано і в задоволені цих позовних вимог відмовлено; в решті частини рішення суду залишено без змін.

Зі змісту вищевказаних судових актів вбачається, що підстави позову у справі № 2-1958/11 та у справі № 5011-22/7568-2012 є тотожними, а відтак, рішеннями Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.12.2013 року та Апеляційного суду Донецької області від 26.05.2014 року у справі № 2-1958/11 вже вирішено спір між ОСОБА_4 та ТОВ "Трансмарі" щодо позовних вимог, заявлених у первісному позові у даній справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками господарських судів попередніх інстанцій про необхідність припинення провадження у справі в частині вимог за первісним позовом на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, оскільки судовими рішеннями у справі № 2-1958/11 вже вирішено спір між ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Трансмарі" щодо позовних вимог, які є предметом первісного позову у даній справі, а підстави позову у справі № 2-1958/11 та у справі № 5011-22/7568-2012 є тотожними.

Щодо вимог за зустрічним позовом про визнання недійсними Договорів позики-іпотеки від 17.02.2005 року на суму 159 000 грн. та на суму 530 000 грн., посвідчених приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстраційними № 295 та № 296, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, для встановлення початку перебігу строку позовної давності за вимогами ТОВ "Трансмарі" про визнання Договору-1 та Договору-2 недійсними необхідно встановити коли саме ТОВ "Трансмарі" дізналось про укладення оспорюваних Договорів або мало можливість дізнатися про це.

Враховуючи, що ТОВ "Трансмарі" є стороною оспорюваних Договорів, які, як встановлено судами, від імені ТОВ "Трансмарі" підписано уповноваженою особою, ТОВ "Трансмарі" мало можливість дізнатися про укладення Договору-1 та Договору-2 з дати їх укладення, тобто з 17.02.2005 року.

За таких обставин, апеляційним господарським судом вірно встановлено, що перебіг строку позовної давності за вимогами ТОВ "Трансмарі" про визнання Договору-1 та Договору-2 недійсними розпочався з дати укладання Договорів і, відповідно, сплив ще в лютому 2008 року.

Як свідчать матеріалів справи, ТОВ "Трансмарі" звернулось до господарського суду міста Києва з зустрічним позовом 05.08.2013 року, тобто з пропуском встановленого законодавством трирічного строку позовної давності.

Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, під час розгляду справи ФОП ОСОБА_4 неодноразово звертався до суду з заявами про застосування строків позовної давності до вимог за зустрічним позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом через сплив строків позовної давності за заявою зробленою стороною у спорі.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що під час розгляду справи господарськими судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи встановлено на основі повного, всебічного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Поряд з цим, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що доводи ТОВ "Трансмарі", викладені в касаційній скарзі, зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, вільного тлумачення правових норм та не спростовують законних і обгрунтованих висновків господарських судів попередніх інстанцій.

Відповідно до п. 1 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, які відповідають матеріалам справи та чинному законодавству, у зв'язку з чим підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових актів не вбачається.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.12.2014 року у справі № 5011-22/7568-2012 - залишити без змін.

Головуючий суддяВ.С. Божок

СуддіН.О. Волковицька

О.М. Сибіга