ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 916/3280/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська І.П.,
суддіФролова Г.М., Яценко О.В.
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року
у справі№ 916/3280/14
господарського судуОдеської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Донбасенерго" в особі структурної одиниці публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" "Слов'янська теплова електрична станція"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз"
простягнення 444 486, 67 грн. та зобов'язання вчинити певні дії

В засіданні взяли участь представники:

- позивача:Кружилін О.М. дов. № 19-296 від 30.12.2014 року,
- відповідача:Мазурчук В.В. дов. № 01 від 01.01.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" в особі структурної одиниці публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" "Слов'янська теплова електрична станція" (далі за текстом - ПАТ "Донбасенерго") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" (далі за текстом - ТОВ "Южметиз") про стягнення суми штрафних санкцій за невиконання зобов'язань щодо поставки продукції за договором № 186 від 12.03.2014 року у розмірі 444 486, 67 грн. та про зобов'язання належним чином виконувати зобов'язання за договором № 186 від 12.03.2014 року, зокрема, виконати у натурі зобов'язання з поставки Продукції за заявкою № 21-183/765 від 14.04.2014 року.

Рішенням господарського суду Одеської області від 15.10.2014 року у справі № 916/3280/14 у задоволенні позовних вимог ПАТ "Донбасенерго" відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, ПАТ "Донбасенерго" звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського суду Одеської області від 15.10.2014 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року апеляційну скаргу ПАТ "Донбасенерго" задоволено, рішення господарського суду Одеської області від 15.10.2014 року у справі № 916/3280/14 скасовано, прийнято нове рішення, яким задоволено позовні вимоги: стягнуто з ТОВ "Южметиз" на користь ПАТ "Донбасенерго пеню у розмірі 423 117, 09 грн. та штраф у сумі 21 369, 58 грн., зобов'язано ТОВ "Южметиз" здійснити ПВТ "Донбасенерго" поставку канатів наступного найменування: канат ф 19, 5 мм ГОСТ 2688-80 у кількості 270 м.; канат ф 31, 0 мм ГОСТ 7668-80 у кількості 1200 м., відповідно до договору на поставку продукції № 186 від 12.03.2014 року протягом 10 днів з моменту набрання чинності даної постанови.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ТОВ "Южметиз" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року у справі № 916/3280/14, а рішення господарського суду Одеської області від 15.10.2014 року залишити без змін, аргументуючи порушенням норм права, зокрема, ст. ст. 33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 06.02.2015 року колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого - Ходаківської І.П., суддів - Фролової Г.М., Яценко О.В. (доповідач) касаційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" прийнята до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 19.02.2015 року.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Відповідно до вимог статей 107, 108, 1117 ГПК України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Підставою для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду виходив з того, що факт прострочення відповідачем виконання зобов'язання перед позивачем щодо поставки товару встановлено та враховуючи приписи законодавства України і умови укладеного між сторонами договору виріши, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 423 117, 09 грн. та штрафу у розмірі 21 369, 58 грн. підлягають до задоволення.

Крім того, враховуючи положення п. 9.7. Договору, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов'язання відповідача виконати умови договору № 186 від 12.03.2014 року, зокрема здійснити поставку продукції за заявкою позивача № 21-183/765 від 14.04.2014 року.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає такий висновок суду апеляційної інстанції помилковим з огляду на наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 12.03.2014 року ПАТ "Донбасенерго" (покупець) та ТОВ "Южметиз" (постачальник) уклали договір № 186 на поставку продукції, згідно п. 1.1. якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця Продукцію, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити Продукцію, найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики якої зазначені в Додатку №1 до договору.

Положеннями п. п. 3.1., 3.2., 3.3. вказаного Договору сторони погодили, що Постачальник здійснює поставку Продукції за умовами згідно Додатку №1 до Договору. Місце, строк поставки Продукції визначається в Додатку № 1 до Договору. Фактичний об'єм кожної партії Продукції (якщо поставка Продукції здійснюється партіями) зазначається у відповідній письмовій заявці Покупця, яка стає невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п. 7 Додатку № 1 до Договору строк поставки: на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання заявки Покупця.

Згідно п. 7.3.1. Договору Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку Продукції у порядку й строки, встановлені цим Договором.

Судами досліджено, що підставою позову стало те, що 14.04.2014 в адресу відповідача було направлено факсограму № 21-183/765 "Про поставку", в якій Покупець просив Постачальника згідно умов договору здійснити поставку Продукції (позиції № 8, № 9 пункту З Додатку № 1 до договору): канат 19, 5 мм ГОСТ 2688-80 у кількості 270 м.; канат 31, 0 мм ГОСТ 7668-80 у кількості 1 200 м., а тому, з урахуванням дати отримання Постачальником заявки Покупця на поставку (14.04.2014), строк поставки, передбачений п. 7 Додатку № 1 до договору (10 календарних днів), сплинув 24.04.2014 року.

Проте, у зазначений строк, Постачальник не здійснив поставку продукції згідно письмової заявки Покупця, чим саме, на думку позивача, порушив свої зобов'язання за договором.

Також, в адресу відповідача позивачем було, також, направлено факсограми № 21-183/953 від 13.05.2014 року "Про поставку" та № 21-183/1043 від 30.05.2014 року "Про поставку, повторно", в яких Покупець, крім іншого, повідомляв про недопустимість односторонньої відмови від зобов'язань за договором та просив здійснити поставку Продукції згідно письмової заявки № 21-183/765 від 14.04.2014 року, однак поставка здійснена не була.

Враховуючи вищевикладене, ПАТ "Донбасенерго" вважає, що, станом на 01.08.2014 року порушення строку поставки Продукції за заявкою № 21-183/765 від 14.04.2014 року складає 99 календарних днів (з 25.04.2014 по 01.08.2014), а тому з урахуванням п. п. 9.1., 9.2., 9.7. Договору, позивачем розраховано розмір штрафної санкції, за невиконання чи несвоєчасне виконання зобов'язань щодо поставки, який станом на 01.08.2014 складає 444 486, 67 грн. та вимога до відповідача належним чином виконувати зобов'язання за Договором, а саме виконати у натурі зобов'язання з поставки Продукції за заявкою № 21-183/765 від 14.04.2014 року.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України закріплено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, судами встановлено, що 12.03.2014 року між позивачем (покупець) та відповідачем (постачальник) було укладено договір № 186 на поставку продукції, згідно з п.1.1 якого Постачальник зобов'язався передати у власність Покупця Продукцію, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити Продукцію, найменування (номенклатура, асортимент), кількість, строки поставки та інші характеристики якої зазначені в Додатку №1 до договору.

Положеннями п. п. 3.1. та 3.2. Договору передбачено, що постачальник здійснює поставку Продукції за умовами згідно Додатку № 1 до Договору а також місце, строк поставки Продукції визначаються в Додатку № 1до Договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору фактичний об'єм кожної партії Продукції зазначається у відповідній письмовій заявці Покупця, яка стає невід'ємною частиною даного Договору.

Положеннями п. 2.5. Договору сторони погодили, що розрахунки за продукцію здійснюється Покупцем у національній валюті України шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку Постачальника в порядку і строки, передбаченими у Додатку № 1 до Договору.

Пунктом 5 Додатку № 1 до Договору сторони погодили умови розрахунків: на протязі 45 (сорока п'яти) календарних днів з моменту поставки з відтермінуванням платежу на строк 30 (тридцять) календарних днів з моменту поставки.

Строк поставки, згідно п. 7 Додатку № 1 до Договору: на протязі 10 (десяти) календарних днів з моменту з моменту отримання заявки Покупця.

Положеннями п. 7.3.1. Договору передбачено, що Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку Продукції у порядку й строки, встановлені цим Договором.

Згідно п. 7 Додатку № 1 до Договору - строк поставки встановлений на протязі 10 календарних днів з моменту отримання заявки Покупця.

Отже, за умовами Договору обов'язок відповідача поставити Продукцію позивачу виникає з моменту отримання письмової заявки позивача (Покупця).

Судами досліджено, що відповідач заперечує проти того, що ним отримувались будь-які письмові заявки на поставку товару та вищевказаних факсограм від позивача.

В той же час, в якості доказів отримання відповідачем факсограм № 21-183/765 від 14.04.2014 року, № 21-183/953 від 13.05.2014 року та № 21-183/1043 від 30.05.2014 року позивачем надано витяг з Журналу вихідних факсограм Слов`янської ТЕС, проте, вказаний Журнал не міститься відомостей щодо особи, яка від імені ТОВ "Метиз" отримувала вказані факсограми.

З огляду на умови п. 3.3. Договору про те, що письмова заявка на кожну партію товару є невід`ємною частиною договору, а сам договір укладений двома сторонами, у т.ч. і відповідачем, - то зазначена заявка має містити відомості що свідчать про волевиявлення обох сторін щодо її направлення - боку позивача та щодо її отримання - з боку відповідача, оформлені підписами осіб, уповноважених вчиняти правочини від імені кожної із сторін договору.

Згідно з ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача з письмовою заявкою на поставку Продукції, на умовах, укладеного між ними договору, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про нарахування штрафних санкцій у розмірі 444 486, 67 грн. та про зобов`язання відповідача належним чином виконувати договорі № 186 від 12.03.2014 року, зокрема, виконати у натурі зобов'язання з поставки Продукції за заявкою № 21-183/765 від 14.04.2014 року є безпідставними.

За таких обставин, враховуючи наведені положення Законодавства колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, який в порядку ст. 43 ГПК України всебічно, повно та об'єктивно розглянув в судовому процесі всі обставини справи та врахував доводи сторін, натомість апеляційний господарський суд не врахував вказаних обставин.

Згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України підставою для скасування або зміни рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 1119 касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити в силі одне із раніше прийнятих рішень або постанов.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України приходить до висновку, що постанова апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року підлягає скасуванню, а рішення господарського суду Одеської області від 15.10.2014 року у справі № 916/3280/14 залишенню без змін.

Судові витрати за розгляд касаційної скарги, відповідно до приписів ст. 49 ГПК України, належить покласти на позивача та повернути відповідачу надмірно сплачений судовий збір.

Керуючись ст. ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року у справі № 916/3280/14 задовольнити.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2014 року у справі № 916/3280/14 скасувати.

3. Рішення господарського суду Одеської області від 15.10.2014 року у справі № 916/3280/14 залишити без змін.

4. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" в особі структурної одиниці публічного акціонерного товариства "Донбасенерго" "Слов'янська теплова електрична станція" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Южметиз" 5 297 (п'ять тисяч двісті дев'яносто сім) грн. 47 коп. судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги.

5. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Южметиз" з Державного бюджету України надмірно сплачену суму судового збору в розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн., сплачену за квитанцією № ЮКП143/1 від 05.02.2015 року, яка знаходиться в матеріалах справи.

6. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Одеської області.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська

СуддіГ.М. Фролова

О.В. Яценко