ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа № 908/2618/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гончар Т. В. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Цвірі Д.М.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третіх осіб - не з'явились

розглянувши в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 (вх. № 4301 З/3-11) на рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2618/14

за позовом ФОП ОСОБА_1, м. Запоріжжя

до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

третя особа , яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, м. Запоріжжя

треті особи , які не заявляють самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. ТОВ "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації", м. Запоріжжя

2. Державна реєстраційна служба України, м. Запоріжжя

про визнання права спільної часткової власності на нежитлове приміщення

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2014 р. 25 липня 2014 р. ФОП ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання за ФОП ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 52,6% нежитлового приміщення № 39 літера А-3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради.

З власної ініціативи господарського суду до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору залучені :

- Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради , м. Запоріжжя (на стороні відповідача)

- ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» , м. Запоріжжя та Державна реєстраційна служба України (на стороні позивача).

Рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. (суддя Азізбекян Т.А.) в позові відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Так, заявник апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, а лише зазначено в оскаржуваному рішенні про те, що суд не знайшов достатніх правових підстав для задоволення зазначеного клопотання. Також, позивач зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не реалізоване право на приватизацію об'єкта оренди за договором оренди нежитлового приміщення від 04.12.2002 р. № 5/13 та в порядку ст. 356 ЦК України з орендодавцем не погоджено питання спільної часткової власності щодо об'єкту оренди, оскільки, як зазначає позивач, він не може реалізувати своє право на приватизацію.

Крім того, позивач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 не є співвласником спірного приміщення, оскільки у відповідності до договору дарування від 14.05.2014 р. ФОП ОСОБА_1 подарував 7/25 часток приміщення ХУП по АДРЕСА_1 ОСОБА_2.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 21.01.2015 р.

Відповідач 29.12.2014 р. надав за вх. № 12976 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги позивача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 р. розгляд справи відкладено на 09.02.2015 р.

04.02.2015 р. позивачем було надано додаткові пояснення по справі та довідку.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2002 р. між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець), комунальним підприємством «Виробниче ремонтно - експлуатаційне житлове об'єднання № 13» ( балансоутримувач ) та ПП ОСОБА_3 (орендар) був укладений договір оренди нежитлового приміщення № 5/13, відповідно до предмету якого орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 05 листопада 2002 р. № 336/38 передає , а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 116 , 60 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1, підвал 3 - поверхового житлового будинку відповідно до плану з інвентарної справи, доданого до експертної оцінки. Приміщення передається в оренду для розміщення пральні.

Розділом V договору оренди нежитлового приміщення від 04.12.2002 р. № 5/13 передбачено, що орендар зобов'язується використовувати орендоване приміщення виключно за його призначенням, визначеним умовами цього договору .

Пунктами 6.3, 6.4 договору визначено, що орендар має право виконувати перепланування або реконструкцію орендованого приміщення (влаштування додаткових виходів , віконних пройомів та інші) згідно рішення міськвиконкому, відповідно до проектно - кошторисної документації , узгодженої з головним управлінням архітектури та містобудування міської ради і балансоутримувачем, а також відповідних організацій, які володіють інженерними комунікаціями в даному районі. У відповідності з чинним законодавством України, на підставі рішення міської ради приватизувати орендоване нежитлове приміщення.

Пунктом 11.4 договору оренди передбачено, що орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого приміщення, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від приміщення без заподіяння йому шкоди.

Пунктом 11.6 договору оренди передбачено, що вартість покращень орендованого приміщення, проведених орендарем без згоди орендодавця, які неможливо відокремити без шкоди приміщення, компенсації не підлягають.

Рішенням Запорізької міської ради № 82/12 від 28.02.2008 р. «Про продовження строку дії договору оренди від 04.12.2002 р. № 5/13 нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, укладеного з приватним підприємцем ПП ОСОБА_3», продовжений строк дії договору оренди від 04.12.2002 р. № 5/13 нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 площею 134 , 4 кв. м. строком на 3 роки під магазин продовольчих товарів з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території в обсягах , визначених договором оренди.

Додатковою угодою від 22 квітня 2008 р. термін дії договору оренди від 04.12.2002 р. № 5/13 нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, площею 134 , 4 кв. м. продовжений на три роки під магазин продовольчих товарів.

Рішенням Запорізької міської ради № 158/121 від 21.04.2011 р. «Про продовження строку дії договору оренди від 04.12.2002 р. № 5/13 нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1, укладеного з приватним підприємцем ПП ОСОБА_3» , продовжений строк дії договору оренди нежитлового приміщення площею 116 , 60 кв. м. на три роки під магазин продовольчих товарів з виконанням робіт по благоустрою прилеглої території в обсягах, визначених договором оренди.

Додатковою угодою від 01 червня 2011 р. внесені зміни до основного договору, а саме Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (орендодавець) , управління житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець, що вибув), КП «ВРЕЖО № 13» ( балансоутримувач) та ПП ОСОБА_3 (орендар), сторони дійшли згоди замінити сторону в договорі оренди № 5/13 від 04.12.2002 р. нежитлового приміщення площею 116 , 60 кв. м. АДРЕСА_1, а саме орендодавця з управління житлового господарства Запорізької міської ради на Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Листом № 15-03/317 від 04.03.2003 р. Управління житлового господарства надало згоду приватному підприємцю ПП ОСОБА_1 на проведення капітального ремонту нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1 площею 116 , 6 кв. м. , яке є об'єктом договору оренди від 04.12.2002 р. № 5/13, при умові виготовлення кошторисної документації і узгодження її в установленому порядку.

Рішенням № 76/4 від 13.03.2003 р. Виконавчим комітетом Запорізької міської ради «Про надання дозволу приватному підприємцю ПП ОСОБА_1 на проведення капітального ремонту нежитлового приміщення в будинку АДРЕСА_1», дозволено ПП ОСОБА_1, який орендує нежитлове приміщення в будинку АДРЕСА_1 площею 116 , 6 кв. м. за договором оренди від 04.12.2002 р. № 5/13 , проведення капітального ремонту зазначеного приміщення.

Листом № 15-03 /3244 від 01.08.2006 р. Управління житлового господарства Запорізької міської ради надало згоду ПП ОСОБА_1 на проведення реконструкції нежитлового підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1 площею 116 , 6 кв. м. , при умові виготовлення проектно - кошторисної документації і узгодження її в установленому порядку .

Розпорядженням Запорізького міського голови № 535р від 07.06.2007 р. затверджений акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію крамниці промислових товарів по АДРЕСА_1 загальною площею 116 , 6 кв. м. після реконструкції орендованого приміщення. Замовник будівництва - ПП ОСОБА_1 дозволено введення в експлуатацію крамниці промислових товарів по АДРЕСА_1.

За рішенням державної приймальної комісії пред'явлений магазин промислових товарів по АДРЕСА_1 загальною площею 116 , 6 кв. м. за архітектурно - технічним паспортом ( паспорт БТІ) , прийнятий в експлуатацію.

24.03.2010 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 43 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності міста Запоріжжя, що підлягають приватизації» , у пункті 18 якого вказане нежитлове приміщення по адресу АДРЕСА_1, площею 116 , 6 кв. м. (магазин продовольчих товарів) з правом викупу .

12.05.2010 р. прокуратурою міста Запоріжжя Запорізької області поданий протест на рішення Запорізької міської ради № 43 від 24.03.2010 р., згідно якого додатком до вказаного рішення міської ради , яким визначено перелік об'єктів комунальної власності міста Запоріжжя , що підлягають приватизації, до пункту 18 включено нежитлове приміщення загальною площею 116 , 6 кв. м. , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ( приміщення № 39 підвалу - літера А-3), що підлягає приватизації шляхом викупу. Проведеною прокуратурою міста Запоріжжя перевіркою встановлено, що приміщення, яке підлягає приватизації, по АДРЕСА_1 є підвальним приміщенням житлового багатоквартирного будинку. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи зазначеного будинку, у вказаному приміщенні станом на 1992 р. були розташовані сараї мешканців будинку .

06.10.2010 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 68 про задоволення протесту прокуратури міста Запоріжжя та скасування рішення міської ради від 24.03.2010 р. № 43 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності міста Запоріжжя , що підлягають приватизації», в частині включення об'єкту комунальної власності нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29 жовтня 2013 р. у справі № 2а/818/3/12, визнано протиправним та скасоване рішення Запорізької міської ради № 68 від 06.10.2010 р. про скасування рішення міської ради від 24.03.2010 р. № 43 «Про затвердження переліку об'єктів комунальної власності міста Запоріжжя , що підлягає приватизації» в частині включення об'єкту комунальної власності нежитлового приміщення по АДРЕСА_1.

29.03.2013 р. була проведена незалежна оцінка нежитлового приміщення підвалу (літера А-3), розташованого за адресою: АДРЕСА_1, результатами якої визначено , що ринкова вартість невід'ємних поліпшень виконаних орендарем за період оренди (доля орендаря в нежитловому приміщенні підвалу № 39 після реконструкції) складає 146 620, 00 грн. без ПДВ , або 52 , 6 %.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 291/1 від 26.07.2007 р. вирішено оформити право комунальної власності на об'єкти нерухомості згідно з додатком, зокрема, по адресу АДРЕСА_1, літера А-3 приміщення 39 підвалу , загальною площею 116 , 6 кв. м.

З листа ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1815 від 27.02.2013 р. вбачається, що на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого ОСОБА_4 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу 08.08.2005 р. № 2974, ОСОБА_1 належить 4/25 частин нежитлового приміщення ХУІІ по адресу АДРЕСА_1. За даними ТОВ «ЗМБТІ» на підставі свідоцтва про право власності серія САВ № 570240 виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради 10.09.2007р., нежитлове приміщення АДРЕСА_1 належить територіальній громаді міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. На підставі дозволу на виконання будівельних робіт інспекції державного архітектурно - будівельного контролю № 540 від 30.09.2005 р. приватному підприємцю ОСОБА_1 дозволено реконструкцію орендованого нежитлового приміщення АДРЕСА_1 для розширення торгівельної площі існуючого продовольчого магазину. Внаслідок проведеної реконструкції, нежитлове приміщення № 39 та 4/25 частин нежитлового приміщення ХУІІ об'єднані в єдине нежитлове приміщення № 39 , 4/25 частин ХУІІ, загальною площею 161 , 9 кв. м.

Оцінивши надані сторонами докази та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вбачає декілька самостійних правових підстав, які унеможливлюють задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 Методики оцінки майна, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 р. № 1891 невід'ємні поліпшення орендованого майна - здійснені орендарем заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості.

За змістом положень статей 331, 332 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статтях 773, 778 ЦК України зазначено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна (далі - Закон), якщо в результаті поліпшення, зробленого орендарем за згодою орендодавця, створена нова річ, орендар стає її власником у частині необхідних витрат на поліпшення, якщо інше не передбачено договором оренди.

Водночас відповідно до частин 3 та 5 ст. 778 ЦК, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю; якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості. Згідно зі ст. 27 Закону вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.

Таким чином, законодавство України виділяє два різні, відмінні між собою, правові інститути - «створення нової речі» та «здійснення невід'ємних поліпшень». Так, у разі створення нової речі (ч. 4 ст. 778 ЦК, ч. 4 ст. 23 Закону) орендар має право претендувати на право власності на об'єкт, а якщо він здійснив невід'ємні поліпшення (ремонт) нерухомого майна, яке перебуває у нього в оренді, то за ч. 3 ст. 778 ЦК вправі розраховувати лише на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Визначення, який саме правовий інститут з двох наведених підлягає застосування, на думку колегії суддів, є вирішальним для даного спору.

Дослідивши встановлені у справі обставини та відповідні їм правовідносини, колегія суддв жоходить до висновку, що створення нової речі позивачем не відбулося.

Так, згідно зі ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Об'єктами переробки в ЦК визначено річ і матеріал. Відповідно до ч. 1 ст. 332 ЦК України, в якій ідеться про набуття права власності на перероблену річ, переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Як зазначено в науково-практичному коментарі ЦК, таке визначення відображає сутність виробництва, оскільки саме у процесі виробництва з одних речей створюються інші (нові) речі. Визначальною ознакою переробки є факт створення нової речі в результаті докладання зусиль і праці однієї особи до речей або матеріалів, які належать іншій особі.

Набуття права власності на перероблену річ визначено у ст. 334 ЦК. За загальним правилом право власності на перероблену річ належить особі, яка є власником матеріалу. Законодавець пов'язує момент виникнення нової речі саме зі зміною фізичних характеристик об'єкта переробки - іншої речі або матеріалу. Судова практика та наукове тлумачення акцентують увагу саме на зміні фізичних характеристик речі - розмірів, інженерних меж, тощо, а не зі зміною господарського або цільового призначення (див. Цивільний кодекс України: Науково-практичний коментар за заг. ред. Є.О. Харитонова, О.І. Харитонової, Н.Ю. Голубєвої.3-тє вид. К., 2010. С. 217.)

Крім того, згідно з листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 30 квітня 2003 р. № 7/7-401 «Щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів» капітальний ремонт будівлі - комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель у зв'язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об'єкта. Таким чином, у результаті проведення ремонту основні властивості орендованих приміщень не змінюються, а тому унеможливлюється висновок про створення орендарем нової речі. Проведення перепланування і реконструкції внутрішніх приміщень у ході капітального ремонту в межах капітальної будівлі не створює нову річ, а лише її поліпшує.

Таке тлумачення закону Державник комітетом з будівництва повністю відповідає приписам ст. 332 ЦК України щодо того, що нова річ стврюється лише внаслідок переробки попередньої речі шляхом її використання як матеріалу. Отже, проведення капітального ремонту, внутрішнє перепланування, переобладнання приміщення, у тому числі надання об'єкту нового функціонального призначення в межах існуючої капітальної будівлі не може призвести до створення нової речі.

Крім того, одноманітна судова практика тлумачить спірні правовідношення аналогічним чином (див постанову Вищого господарського суду України від 13 липня 2010 р. у справі № 39/264-09(25/295-07); постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 20 квітня 2010 р. у справі № 39/264-09(25/295-07). З наведених рішень чітко вбачається правова позиція судів щодо неможливості застосування положень про створення нової речі й набуття права власності на неї суб'єктами цивільних правовідносин щодо оренди державного та комунального майна. Створення нової речі в межах нежитлового приміщення по суті неможливе, адже стіни, фундамент, віконні рами тощо, залишаються, хоча й зазнають незначних змін. Змінюється лише функціональне призначення приміщення, що не впливає на його статус як нежитлового, яким таке приміщення було і залишається.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги зміст та суть дозволу, наданого орендодавцем. На думку колегії суддів, вирішальне значення має не факт наявності письмової згоди наймодавця на проведення поліпшень об'єкта, а суть такої згоди залежно від предмету робіт. Так, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України ухвалою від 1 липня 2009 р. у справі № 6 17750св08 позовні вимоги орендаря відхилила, тому що він мав дозвіл лише на реконструкцію цього приміщення, внаслідок якого нову річ ство рено не було б. В даній справі аналогічно відсутній дозвіл орендодавця на переробку речі з метою створення нової речі.

Крім того, для вирішення питання про визнання права власності наймача на частку у новоствореному майні необхідно з'ясувати обставини щодо факту належності майна до новостворених об'єктів не рухомості. Зокрема, ті, що стосуються прийняття об'єкта до експлуатації у встановленому законом порядку, його державної реєстрації та, як наслідок, появи в цивільному обороті. Так, Вищий господарський суд України постановою від 3 березня 2011 р. у справі № 25/119 скасував усі попередні рішення судів та направив справу на новий розгляд саме з підстав невстановлення попередніми інстанціями факту набуття спірним майном статусу нерухомого (з належним прийняттям до експлуатації та державною реєстрацією) і його появи в цивільному обороті, що є первинним до предмета спору. Вивчення матеріалів даної справи показує, що прийняття до експлуатації нової речі та її державної реєстрації не відбувалося.

Також колегія суддів зазначає, що позовні вимоги суперечать базовим приписам цивільного права, що є самостійною підставою відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК Україні передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених статтями 335, 376 та 392 цього Кодексу. Водночас ст. 331 ЦК, якою регулюється порядок набуття права власності на новостворене майно, не передбачає можливості виникнення такого права за рішенням суду. Таким чином, визнання права власності орендарів у судовому порядку суперечить принциповим по- ложенням ч. 5 ст. 11 ЦК України.

Щодо заявленого позивачем клопотання про призначення судової експертизи, колегія суддів зазначає, що 10.02.2015 р. за вх. № 2130 від ФОП ОСОБА_1 надійшло клопотання про призначення будівельної - технічної експертизи, однак розгляд клопотання є неможливим, оскільки воно надійшло до суду після прийняття 09.02.2015 р. постанови у даній справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення такої експертизи суперечить законодавству України і судовій практиці. Так, у п. 117 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 р. № 53/5; зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 листопада 1998 р. за № 705/3145 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 р. № 144/5) визначено особливості проведення будівельно-технічної експертизи, наведено орієнтовний перелік питань і рекомендації щодо суті ухвал суду про її призначення. Однак про можливість поставити експерту запитання стосовно факту створення нової речі в зазначеній Інструкції не йдеться, адже це є юридичною категорією, що вирішується судом у судовому засіданні, а не експертом. Аналогічну правову позицію займають і вищі судові інстанції України (постанова Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 12 вересня 2006 р. у справі № 3-2317к06; постанова Вищого господарського суду України від 26 квітня 2007 р. у справі № 20-5/175).

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження позивача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі з'ясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 на рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2618/14 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 13.10.2014 р. у справі № 908/2618/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.02.15

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гончар Т. В.

Суддя Гребенюк Н. В.