ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа № 905/1838/14-908/4905/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М. , суддя Горбачова Л.П.

при секретарі Полубояриній Н.В

за участю представників:

позивача - Андрієнко С.А., довіреність б/н від 31.12.2014

відповідача - не з'явився

3-ї особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Донецьк (вх. №568 З/3) на рішення господарського суду Запорізької області від 08.12.14 у справі № 905/1838/14-908/4905/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Залізничні шляхи", м. Полтава

до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Донецьк

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2, м. Херсон

про сягнення 12 015,91 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.12.2014 у справі № 905/1838/14-908/4905/14 (суддя Дроздова С.С.) позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Залізничні шляхи", м. Полтава до Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Донецьк задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Залізничні шляхи" 11 365,91 грн. шкоди в порядку регресу, 1 827,00 грн. судового збору.

Приватне акціонерне товариство "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Донецьк звернулось з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Запорізької області від 08.12.2014 у справі № 905/1838/14-908/4905/14, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування викладених вимог відповідач зазначає про те, що справу було розглянуто за його відсутністю без належного повідомлення про час місце судового розгляду справи. Відповідач не погоджується з сумою відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 11365,91 грн., посилаючись на те, що страхове відшкодування має бути розраховано без врахування ПДВ та за мінусом франшизи, яка передбачена полісом № АВ/4367877, що за даними відповідача складає 9891,13 грн. Крім того, відповідач стверджує про відсутність документів, які підтверджують набрання чинності договору добровільного страхування № 07/28 від 04.03.2013 між ПрАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи" та ПП. "Козуб Ю.Г. "

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу з наведеними відповідачем доводами не погоджується, вважає їх такими, що спростовуються матеріалами та дійсними обставинами справи. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

19.02.2015 відповідач повідомив суд апеляційної інстанції про неможливість забезпечити явку свого уповноваженого представника в призначене судове засідання, в зв'язку з чим просив суд розглядати справу без участі уповноваженого представника Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА".

Оскільки, всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте відповідач не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, колегія суддів вважає можливим розглянути апеляційну скаргу по суті в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши повноту встановлених судом обставин справи та наданих сторонами в підтвердження обставин справи доказів, надану в рішенні суду їх юридичну оцінку, дослідивши матеріали справи та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 23.08.2013р. о 08 год. 00 хв. на 337 км автомобільної дороги Київ-Харків сталася дорожньо-транспортна пригода. ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом автомобілем НОМЕР_1, буксирував причіп SCHIMITZ, державний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримуючись безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ 3307, державний номер ВІ 0149 М1, який рухався в попутному напрямку попереду, під керуванням водія ОСОБА_3, який належить ПП ОСОБА_5.

Згідно постанови Суворівського районного суду м. Херсона ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" (поліс АВ № 4367877).

На момент скоєння ДТП майнові інтереси власника транспортного засобу ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_3 пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, застраховані позивачем, згідно полісу (договір добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 07/28 від 04.03.2013р.). Строк дії договору з 14.03.2013р. по 13.03.2014р. Відповідно до договору, страхова сума складає 91 874,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) автомобіля ГАЗ 3307 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ становить 11 365,91 грн., а також вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складових з урахуванням ПДВ складає 11 365,91 грн.

Пошкодження автомобіля ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_3 було визнано позивачем страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 215/13-221/13 від 23.09.2013 р.

23.08.2013р. ПП ОСОБА_5 звернувся до ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" із заявою про виплату страхового відшкодування за збитки, завдані в результаті згаданої ДТП.

Відповідно до умов договору добровільного страхування № 07/28 від 04.03.2013р., та Звіту про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) автомобіля ГАЗ 3307 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_3, згідно зі страховим актом № 215/13-221/13 від 23.09.2013р., позивачем було нараховане страхове відшкодування в розмірі 13 500,22 грн., яке було виплачене, що підтверджується платіжним дорученням № 122 від 24.09.2013р.

Враховуючи викладене, позивач зазначає, оскільки, ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" сплатило ПП ОСОБА_5 відшкодування по договору добровільного страхування, то згідно ст.ст. 514, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" у розмірі фактичних витрат, як до страховика, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані ПП ОСОБА_5 Таким чином, позивач вважає, що у ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" виник обов'язок на умовах і в межах, визначених Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відшкодувати шкоду (певну її частину), завдану ОСОБА_2 внаслідок вищезгаданої ДТП у зв'язку з пошкодженням автомобіля ГАЗ 3307 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_3, у розмірі 11365,91 грн.

Вирішуючи даний господарський спір, суд першої інстанції, виходячи з вказаних обставин та положень ст.ст. 979, 990, 993, 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст. 8, 25, 27 Закону України «Про страхування», ст. 22, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних заходів», встановив, що відповідальною особою в силу вказаних норм закону є саме відповідач, а також наявність у ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" обов'язку відшкодувати 11 365,91 грн. витрат вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами доведено наявність передбачених законом умов для стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, тому позовні вимоги у сумі 11365,91 грн. визнані обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З даними висновками повністю погоджується колегія суддів та зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, які регулюються главою 67 Цивільного кодексу України, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, в розумінні положень Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регрес (зворотна вимога) - це право кредитора (регредієнта) вимагати відшкодування шкоди, що виникла в результаті виплати ним сум для виконання обов'язку або з вини боржника (регресата), і обов'язок останнього виконати цю вимогу.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом страхування за укладеним з ним договором.

Пошкодження автомобіля ГАЗ 3307, державний номер НОМЕР_3 було визнано позивачем страховим випадком, що підтверджується страховим актом № 215/13-221/13 від 23.09.2013 р., з настанням якого відповідно до умов договору страхування, ч. 3 ст. 19 Закону України "Про страхування", п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України виник обов'язок позивача здійснити виплату страхового відшкодування за заявою страхувальника в межах заявлених збитків.

Таким чином, за заявою страхувальника - ПП ОСОБА_5 від 23.08.2013 страховиком на підставі розрахунку було виплачено страхове відшкодування в сумі 13 500,22 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 122 від 24.09.2013р.

Оскільки винна особа у ДТП має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди, несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону України "Про страхування", згідно з якою до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Виходячи із цього, відповідальною особою в розумінні ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного Кодексу України, в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є саме відповідач.

Згідно ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено перелік витрат, які відшкодовуються страховою компанією, до яких, поміж іншого, належать витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Характер та обсяг отриманих збитків в результаті ДТП підтверджується Звітом про оцінку майна (визначення вартості матеріального збитку) автомобіля ГАЗ 3307 СПГ, реєстраційний номер НОМЕР_3, вартість матеріального збитку з урахуванням ПДВ становить 11 365,91 грн., а також вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складових з урахуванням ПДВ складає 11 365,91 грн.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що вказаний звіт був складений у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів під 24.11.2003 № 142/5/2092. Дані, зазначенні у ремонтній калькуляції чітко відображають суму завданих збитків.

Як зазначено Верховним Судом України у листі "Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування" від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідачем не надано будь-яких доказів в спростовування вартості відновлювального ремонту автомобіля та матеріального збитку з в розмірі 11 365,91 грн.

Разом з цим, відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що страхове відшкодування має бути розраховано без врахування ПДВ та за мінусом франшизи, яка передбачена полісом № АВ/4367877, що за даними відповідача складає 9891,13 грн.

Твердження апелянта про вирахування з суми виплаченого страхового відшкодування ПДВ колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ПДВ згідно рахунку фактури, ремонтної калькуляції нараховано по господарських операціях з придбання запчастин та матеріалів та виконання робіт необхідних для відновлення автомобіля, що є об'єктом оподаткування податком на додану вартість та відповідає вимогам ст.ст.180,185 Податкового кодексу України.

Втім, страхувальнику, згідно договору страхування виплачено страхове відшкодування в сумі витрат понесених на відновлювальний ремонт автомобіля без нарахування ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 122 від 24.09.2013р.

Отже, відповідач помилково ототожнює господарські операції з купівлі-продажу запчастин та матеріалів та виконання робіт по ремонту КТЗ з господарською операцією по виплаті страхового відшкодування, яка випливає з договору страхування.

До того ж, дійсно згідно із її. 36.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на який посилається відповідач, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується па суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Проте, дана норма регулює здійснення саме страхового відшкодування страховиком потерпілій особі, тоді як в даному випадку мова йде про стягнення грошової суми в порядку регресу та, як зазначалось вище, реальним підтвердженням суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення № 122 від 24.09.2013р., з якого вбачається здійснення страхового відшкодування без нарахування ПДВ.

Що стосується тверджень відповідача про не неврахування франшизи при визначення суми страхового відшкодування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, п.12.1 ст. 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 (два) відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до вимог ст. 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Цивільно-правова відповідальність винної особи - ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" - поліс АВ № 4367877 (а.с. 25). Однак, в матеріалах справи міститься Витяг з Централізованої бази даних МТСБУ, в якому зазначено лише відомості поліса АВ № 4367877 щодо страхової компанії та транспортного засобу.

Як зазначає позивач, вказаний поліс не був наданий відповідачем до ПрАТ "СК "Залізничні шляхи".

Відповідачем до апеляційної скарги надано ксерокопію полісу АВ № 4367877 з нечитаємим змістом, яка не засвідчена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Окрім того, обов'язок доведення факту порушення або оспорювання охоронюваних законом прав та/або інтересів Господарським процесуальним кодексом України покладається на сторони.

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23. ( п. 5.27 Національного стандарту України ("Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163-2003") Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики, затвердженого наказом Держспоживстандарту України 07.04.2003 року № 55).

Отже, надана відповідачем ксерокопія полісу АВ № 4367877 не може вважатися належним доказом на підтвердження викладених відповідачем обставин, оскільки не відповідає вимогам ст. 36 ГПК України.

При цьому колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що у разі, коли стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

З приводу зазначених відповідачем порушень норм процесуального права щодо неповідомлення останнього про час та місце судового засідання колегія суддів зазначає наступне.

Дослідженням матеріалів справи встановлено наявність відомостей про юридичну адресу відповідача, а саме: м. Донецьк, пр. Ілліча, 100. Саме на цю адресу ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» та господарський суд Запорізької області направляли відповідні документи під час судового розгляду справи.

Наявність у відповідача іншої адреси для листування: м. Київ, вул. Авіаконструктора Антонова, 5 (що зазначена апеляційній скарзі), матеріалами справи не підтверджено. Також, відповідачем не надано доказів своєчасного повідомлення суду першої інстанції та позивача про його нову адресу листування.

Разом з цим, матеріали справи свідчать про те, що відповідачу було достеменно відомо про наявність даного господарського спору, а також про звернення ПрАТ «СК «Залізничні шляхи» з позовом до господарського суду про стягнення з ПрАТ "Українська акціонерна страхова компанія АСКА" 11 365,91 грн. шкоди в порядку регресу, про що свідчить відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення про отримання 19.11.2014 відповідачем позовної заяви до господарського суду Запорізької області (належним чином засвідчена копія зворотного повідомлення надана позивачем до суду апеляційної інстанції).

При цьому, в матеріалах справи містяться акт від 12.12.2014. складений працівниками відділу документального забезпечення та контролю господарського суду Запорізької області, про неможливість направлення за належністю поштову кореспонденцію у зв'язку з призупиненням приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької області (а.с. 122).

Відповідно до ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином".

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм процесуального права в зв'язку з відсутністю можливості направити відповідачу за належністю поштову кореспонденцію через призупинення приймання та пересилання поштових відправлень на адресу населених пунктів Донецької області, а також зважаючи на відсутність в матеріалах справи будь-яких інших відомостей щодо адреси відповідача.

До того ж, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

На підставі вищевикладених об'єктивних обставин, враховуючи гарантоване державою право ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку, який звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з позовом про стягнення з відповідача шкоди в порядку регресу, а також беручи до уваги, що господарським судом в межах наданих ним повноважень були здійснені всі необхідні дії щодо повідомлення сторін про час та місце судового розгляду справи, суд першої інстанції правомірно вважав за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Отже, твердження відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку та є такими, що спростовуються матеріалами справи.

Отже, відповідач не надав належного матеріального доказу обґрунтованості та правомірності викладених в апеляційній скарзі вимог. Наведені ним доводи про порушення судом норм матеріального та процесуального права нічим не обґрунтовані та не узгоджуються з наявними у справі матеріалами, його позиція не підтверджена належними та допустимими доказами.

З огляду на викладене, колегія суддів, діючи в межах повноважень, наданих суду апеляційної інстанції у відповідності з приписами статті 101 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення господарського суду Запорізької області від 08.12.14 у справі № 905/1838/14-908/4905/14 відповідає фактичним обставинам справи та не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду не вбачається.

На підставі викладеного та керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська акціонерна страхова компанія АСКА", м. Донецьк залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 08.12.14 у справі № 905/1838/14-908/4905/14 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 19 лютого 2015 року

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.

Суддя Горбачова Л.П.