ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р. Справа № 923/1821/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства "Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства", м. Генічеськ Херсонської області

до: Виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області,

м. Генічеськ Херсонської області

про стягнення 80 509,60 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - не прибув;

від відповідача - Порохня Є.С., уповн. представник, довіреність від 30.01.2015р.

Обставини справи: провадження у справі порушено за позовом Комунального підприємства "Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (позивач) до Виконавчого комітету Генічеської міської ради Херсонської області (відповідач) з вимогою про відшкодування 80 509,60 грн. майнової шкоди в порядку регресу. Позов обґрунтовано нормами ст.ст. 1166, 1174, 1191 Цивільного кодексу України та твердженнями про здійснення позивачем виплати 58 395,30 грн. незаконно звільненому за рішенням секретаря Генічеської міської ради Херсонської області з посади керівника позивача п. Мальованому П.П. заробітної плати за вимушений прогул та перерахування позивачем 22 114,30 грн. до Пенсійного Фонду України, у зв'язку із здійсненням цієї виплати, на підставі рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12.08.2014р. у цивільній справі № 653/349/13-ц, яке набрало законної сили.

Відповідач надав письмові заперечення проти позову, згідно з якими позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити повністю у задоволенні позову, стверджуючи про пред'явлення позову до неналежного відповідача.

Позивач належним чином повідомлений судом про місце та час розгляду справи. Ухвали суду від 12.12.2014р. та від 20.01.2015р. по справі надіслано позивачу поштою, згідно вимог ст. 64 ГПК України, за вказаною у позовній заяві адресою позивача, яка співпадає з зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за станом на час розгляду даної справи місцезнаходженням позивача, згідно витягу на позивача з цього реєстру (а.с.21-24). Першу з цих ухвал надіслано рекомендованим листом з повідомленням, іншу - рекомендованим листом. До суду повернулося та залучено судом до матеріалів справи поштове повідомлення (а.с.14) про вручення 17.12.2014р. за місцезнаходженням позивача рекомендованого листа з ухвалою суду від 12.12.2014р. по справі. Рекомендований лист з ухвалою суду від 20.01.2015р. по справі не повертався до суду, без вручення позивачу.

Всупереч вимог суду, згідно з вказаними ухвалами по справі, позивач не засвідчив належним чином додані до позовної заяви документи, не надав суду належним чином засвідчені копії таких документів, а також, доказів здійснення позивачем виплати в сумі 58395,30 грн. п.Мальованому П.П. та доказів, перерахування позивачем 22 114,30 грн. до Пенсійного Фонду України, у зв'язку із здійсненням вказаної виплати. Про причини невиконання позивачем вказаних вимог суду (щодо засвідчення документів та щодо надання документів доказів) позивач суду не повідомив. Представник позивача в судові засідання 20.01.2015р. та 05.02.2015р. не прибув. До суду не надходили заяви або клопотання позивача щодо судових засідань 20.01.2015р. та 05.02.2015р.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за його відсутності неможливо розглянути певну справу. Неявка представника позивача не унеможливлює розгляд справи № 923/1821/14. Суд не визнавав обов'язковою явку представників сторін в судове засідання 05.02.2015р. Розгляд справи за відсутності представника позивача, при тому що позивача було належним чином повідомлено судом про місце та час розгляду справи, не є порушенням процесуальних прав відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.02.2015р. проти позову заперечує з підстав пред'явлення позову до неналежного відповідача.

Після завершення розгляду справи в судовому засіданні 05.02.2015р. у відповідності до ст. 85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивні частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши представника відповідача, суд, -

в с т а н о в и в :

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

На підставі цих положень ч. 1 ст. 35 ГПК України та за відсутності відповідних заперечень відповідача суд приймає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню позивачем при розгляді даної справи, наступні обставини, які складають фактичне обґрунтування позову:

- з 21.12.2010р. п. Мальований Петро Петрович був призначений на посаду керівника (начальника) Комунального підприємства "Генічеське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" (надалі - позивач), згідно з розпорядженням Генічеського міського голови від 21.12.2010р.;

- розпорядженням секретаря Генічеської міської ради № 01 від 02.01.2013р., який згідно закону виконував функції Генічеського міського голови, п. Мальованого П.П. було звільнено з вказаної посади;

- рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 12.08.2014р. у цивільній справі № 653/349/13-ц визнано незаконним та скасовано розпорядження секретаря Генічеської міської ради № 01 від 02.01.2013р. про звільнення п. Мальованого П.П. з посади керівника (начальника) позивача, поновлено з 02.01.2013р. п.Мальованого П.П. на вказаній посаді, присуджено до стягнення з позивача на користь п.Мальованого П.П. 58 395,30 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу;

- ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 13.11.2014р. підтверджено законність та обґрунтованість рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 12.08.2014р. у цивільній справі № 653/349/13-ц, після чого це рішення набрало законної сили.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 цього ж Закону міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду відповідного міста та здійснює від її імені та в її інтересах повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим Законом та іншими Законами (представницькими органами місцевого самоврядування).

Згідно з ч. 3 ст. 10 цього ж Закону ради, як представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим законом та іншими законами.

Відповідно до ст. 11 цього ж Закону виконавчими органами рад, зокрема, міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста. Згідно з ч. 3 ст. 12 цього ж Закону міський голова очолює виконавчий комітет відповідної міської ради.

Відповідно до ст. 16 цього ж Закону органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 цього ж Закону відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Статтями 27 - 40 цього ж Закону визначено повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Серед цих повноважень відсутні повноваження щодо призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно ж до п. 10 ч. 4 ст. 42 цього ж Закону міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників підприємств, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 цього ж Закону у разі звільнення з посади міського голови у зв'язку із достроковим припиненням його повноважень або його смерті, а також, у разі неможливості здійснення ним своїх повноважень повноваження міського голови здійснює секретар відповідної міської ради.

Відповідно до ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 цієї ж статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовуються державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" відповідача не наділено повноваженнями щодо звільнення з посад керівників підприємств, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад. Крім того, за цим самим Законом, повноваження відповідача та Генічеського міського голови не є тотожними. Таким чином, позов пред'явлений до неналежного відповідача.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю. У задоволенні цих позовних вимог має бути відмовлено повністю.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово. Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суду не надано доказів здійснення позивачем виплати в сумі 58 395,30 грн. п.Мальованому П.П. та доказів, перерахування позивачем 22 114,30 грн. до Пенсійного Фонду України, у зв'язку із здійсненням вказаної виплати.

Таким чином, позивачем не доведено наявності встановлених законом, а саме, ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, підстав для відшкодування позивачеві 80 509,60 грн. майнової шкоди в порядку регресу. Вказане є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з відмовою в повному обсязі у задоволенні позову, судовий збір повністю покладається на позивача.

Приймаючи рішення по суті спору за наявними у справі доказами, а не залишаючи позов без розгляду, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, у зв'язку із неподанням позивачем витребуваних від нього судом документів, суд виходив з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, зокрема, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору. Відповідно до п. 4.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", із змінами, при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду господарським судам слід мати на увазі, що застосування п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України можливе лише у випадку, коли, зокрема, витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто, за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті.

При підготовці справи до розгляду суд витребував від позивача, в порядку ст. 65 ГПК України, згідно з ухвалою від 12.12.2014р. про порушення справи:

- опис вкладення у цінний лист, що підтверджує направлення позовної заяви та додатків до неї відповідачу;

- докази здійснення позивачем виплати в сумі 58 395,30 грн. п.Мальованому П.П. та докази, перерахування позивачем 22 114,30 грн. до Пенсійного Фонду України, у зв'язку із здійсненням вказаної виплати.

Крім цього, згідно з вказаною ухвалою суду позивача було зобов'язано засвідчити належним чином додані до позовної заяви копії документів або надати повторно, з супровідним листом, належним чином засвідчені копії цих документів.

У зв'язку із ненаданням позивачем суду вказаних документів та доказів, такі документи (докази) було повторно витребувано від позивача ухвалою суду від 20.01.2015р. Цією ж ухвалою позивача було повторно зобов'язано засвідчити належним чином додані до позовної заяви копії документів або надати повторно, з супровідним листом, належним чином засвідчені копії цих документів.

Вказані вимоги суду не було виконано позивачем.

Проте, з матеріалів справи слідує, що відповідачем не заперечується наявності вказаних позивачем фактичних підстав позову (тобто, фактичних обставин, зазначених у позовній заяві та документах, копії яких додано до цієї заяви). Стосовно ж ненадання суду доказів здійснення позивачем виплати в сумі 58 395,30 грн. п.Мальованому П.П. та доказів перерахування позивачем 22 114,30 грн. до Пенсійного Фонду України, у зв'язку із здійсненням цієї виплати, суд зазначає, що ненадання позивачем таких доказів не позбавляє суд можливості вирішити спір по суті. Іншого судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 17.02.2015р.

Суддя К.В. Соловйов