УХВАЛА

про повернення позовної заяви

09.02.2015Справа № 910/2643/15-г

Суддя Ващенко Т.М., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи-підприємця Єфімової Катерини Михайлівни

до Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Єфімова Катерина Михайлівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про зобов'язання вчинити дії.

Подана Фізичною особою-підприємцем Єфімовою Катериною Михайлівною позовна заява про зобов'язання вчинити дії не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Згідно статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Розмір судового збору за подання до господарського суду позовних заяв немайнового характеру становить 1 218,00 грн., а за подання позовних заяв майнового характеру - не менше 1 827,00 грн., та не більше 73 080,00 грн.

Так, предметом поданого позову є зобов'язання відповідача, у відповідності до укладеного з ним Договору банківського рахунку від 03.12.09. № 3430 грошові кошти в розмірі 113 848,46 грн. перерахувати на рахунок позивача, відкритий у іншому банку.

Тобто фактично позивачем подано позов на захист його майнового інтересу, що полягає у відновленні порушеного права на вільне володіння та розпорядження належним позивачу майном, яким, в розумінні статей 177, 190 ЦК України, є грошові кошти.

Так, у розумінні положень Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" вимога перерахувати грошові кошти підлягає вартісній оцінці, оскільки саме від розміру такої вартісної оцінки (суми вимоги) обраховуватиметься пеня, яка за своєю правовою природою є майновою санкцією за порушення грошового зобов'язання.

У пункті 1 вказаного Закону також надано тлумачення, що переказ коштів - це рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Отже із наведеного тлумачення також вбачається, що наслідком зобов'язання банку перерахувати кошти буде рух певної конкретної визначеної суми грошових коштів, які відповідно можуть бути вартісно оцінці.

Відтак суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога про зобов'язання перерахувати грошові кошти в розмірі 113 848,46 грн. направлена на захист майнового інтересу позивача та підлягає вартісній оцінці по відношенню до суми грошових коштів, які позивач просить перерахувати, та отже така позовна вимога є майновою вимогою, і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання даного позову має справлятися за майнову вимогу - у відсотковому співвідношенні до ціни позову, та згідно встановлених законом граничних розмірів, тобто в даному випадку в 2 276,97 грн.

Проте позивач, як вбачається з описової частини поданого ним позову, помилково кваліфікує даний позов як немайновий та сплачує по 1218,00 грн. судового збору (квитанція від 06.02.15.), як за немайнову вимогу, тоді як мало бути сплачено 2 276,97 грн. як за вимогу майнового характеру.

Оскільки позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закон України № 3382-VI від 19.05.2011 р.) передбачено, що позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 року).

У Рішенні у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 року зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

В силу Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.09., розрахунковий документ - (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) видається відправникові з додержанням вимог Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" і підтверджує факт надання послуги відділенням зв'язку.

Таким чином, належним доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Відповідно до п. 59 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.09., внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення.

Крім того, пунктом 61 вказаних Правил встановлено, що у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Штриховий кодовий ідентифікатор - штрихова позначка, побудована за певними правилами і призначена для автоматичної ідентифікації реєстрованих поштових відправлень (п. 2 Правил, та п. 1.3 Порядку пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" від 12.05.06. № 211 (далі - Порядок)).

Номер поштового відправлення, зазначений на описі відповідає штриховому кодовому ідентифікатору.

Згідно з п. 1.14 Порядку, за рекомендаціями Всесвітнього поштового союзу та відповідно до ДСТУ 3145-95 "Коди та кодування інформації. Штрихове кодування. Загальні вимоги" для кодування внутрішньої пошти в автоматизованій системі реєстрації та контролю використовується штриховий код 128, для кодування міжнародної пошти штриховий код, що відповідає стандарту S 10 ВПС. Довжина штрихового коду включає 13 символів: для внутрішніх поштових відправлень: 1...5 - поштовий індекс об'єкта поштового зв'язку місця приймання поштового відправлення; 6...12 - номер поштового відправлення; 13 - контрольний розряд.

При цьому, саме за штриховим кодом на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»: http://services.ukrposhta.com/barcodesingle є можливим дізнатися про місцезнаходження та стан поштового відправлення, що розшукується.

З опису вкладення, поданого позивачем вбачається, що на ньому відсутній підпис працівника поштового зв'язку, відсутній відбиток поштового штемпеля та відсутній номер поштового відправлення (штриховий код).

Таким чином, опис вкладення, доданий позивачем до позовної заяви не є належним доказом надсилання відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Фіскального чеку про відправку поштової кореспонденції відповідачу так само позивачем не подано.

Дана обставина є суттєвою, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Далі, суд звертає увагу на те, що наявний на описі вкладення штемпель Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» з даною 06.02.15. не містить вхідного номеру та містить підпис невстановленої особи Гетьманової О.В. З вказаного, крім зазначеного, не вбачається, які саме документи було прийнято зазначеною особою 06.02.15. Крім того, у відповідності до позовної заяви адресою відповідача є: 02094, м. Київ, пр. Гагаріна, 23, в той час як штемпелі вказана адреса: м. Донецьк.

Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивачем суду не подано.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем на адресу відповідача не направлено позовну заяву з доданими до неї документами, внаслідок чого позовна заява підлягає поверненню позивачу без розгляду з посиланням на п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Відповідно до п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником не дотримано вимог ст. ст. 56, 57 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що приписи ст. 63 Господарського процесуального кодексу України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути без розгляду.

Звернути увагу позивача, що після усунення недоліків, які стали підставою повернення позовної заяви без розгляду, він може повторно звернутися до господарського суду міста Києва з позовом.

Суддя Т.М. Ващенко