РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2015Справа №910/27530/14

За позовомДержавного підприємства «Жулянський машинобудівний завод «Візар»
До Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»
Простягнення 12 660,74 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники:

Від позивача Римар Г.С., за довіреністю;

Від відповідача Андрощук Є.К., за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь суми попередньої оплати у розмірі 12 660,74 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором №6377458 від 19.06.2009р., на виконання п.п. 2.4.2., 3.1 якого позивач перерахував відповідачу грошові кошти в якості попередньої оплати послуг відповідача. У зв'язку з ненаданням послуг відповідачем, після закінчення строку дії договору послуг на суму 12 660,74 грн. позивач просить суд на підставі ст.ст. 530, 1212, 1213 ЦК України, повернути позивачу вказані грошові кошти в розмірі 12 660,74 грн.

Відповідач проти позову заперечив, у відзиві послався на те, що оспорювана сума була перерахована позивачем, як попередня оплата на надання залізничних послуг згідно з п.п. 2.4.2, 3.2 Договору, таким чином вказані кошти отримані відповідачем за наявності правової підстави, у зв'язку зі цим на думку відповідача підстав застосовувати до спірних відносин положення ст.ст. 1212, 1213 ЦК України немає, а у позові слід відмовити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.06.2009 року між Державним підприємством «Жулянський машинобудівний завод «Візар» (надалі - Вантажовласник) та Державним територіально-галузевим об'єднанням "Південно-Західна залізниця" (надалі - Залізниця) був укладений договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та наданні залізницею послуги №6377458 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору предметом договору є надання Залізницею Вантажовласнику послуг, пов'язаних з перевезенням, та проведенням розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 3.1 Договору Вантажовласник здійснює попередню оплату Залізниці шляхом перерахування коштів на рахунок №04 в АБ "Експрес-Банк" м. Києва, МФО 322959, код 04713033. Одержувач: ЄТехПД ДТГО "Південно-західна залізниця". Одержані кошти Залізниця зараховує на особистий рахунок Вантажовласника. Послуги Вантажовласнику за цим договором, надаються за умови наявності коштів на його особистому рахунку.

Розмір попередньої оплати визначається «Вантажовласником», виходячи з очікуваного обсягу перевезень та послуг на підставі діючих тарифів.

Як вбачається із матеріалів справи, на виконання п.п. 2.4.2, 3.1 Договору, в якості попередньої оплати послуг Відповідача, Позивач перерахував грошові кошти у розмірі 13 00,00 грн. згідно платіжних доручень: №1378 від 29.07.1 1р. на суму 2000,00 грн., №2356 від 05.12.201 1р. на суму 7000,00 грн.; №2454 від 14.12.2011р. на суму 2000,00 грн. та №892 від 25.04.2012р. на суму 2000,00 грн.

Також, судом встановлено, що згідно акта звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2014 року, підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками, послуги, передбачені умовами договору № 6377458 на суму 12 660,74 грн. не надавалися. Станом на 01.01.2014 року за даними кредитора та даними дебітора сальдо станом на 01.01.2014р. становить 12 660,74 грн., відтак згідно акта звірки заборгованість Відповідача на користь Державного підприємства «Жулянський машинобудівний завод «Візар» становить 12 660,74 грн.

Відповідно до п. 7.1 Договору договір набуває чинності з дати його підписання сторонами і діє 3 роки.

Таким чином, враховуючи приписи п.7.1. Договору термін дії Договору закінчився 19.06.2012р. і після закінчення строку дії Договору у Відповідача залишились 12 660,74 грн., що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2014р., відповідно до якого за відповідачем рахується дебіторська заборгованість перед позивачем в сумі 12 660,74 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 30.01.2014р. за вих. №144-285 та 18.02.2014р. за вих.№144-424 Позивачем Відповідачу були направлені вимоги про повернення грошових коштів в сумі 12660,74 грн. Відповіді на вказані вимоги залишилися без відповіді.

Також, Позивачем була направлена Відповідачу 21.03.2014р. за вих. № 194-656 претензія та 06.06.2014р. за вих. №194-1090 досудове попередження з вимогою повернути залишок невикористаної передоплати у сумі 12660,74 грн., які також залишилися без відповіді.

Заперечення відповідача стосовно того, що вимоги ст. 1212 ЦК України не регулюють спірні відносини, судом не приймаються з огляду на таке.

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, на рахунку відповідача станом на 01.01.2014 року рахується дебіторська заборгованість перед позивачем у сумі 12 660,74 грн.

Як було зазначено раніше відповідно до п. 7.1. Договору термін дії Договору закінчився 19.06.2012р. і після закінчення строку дії Договору у Відповідача залишились 12 660,74 грн.

З аналізу спірного Договору вбачається, що умовами Договору не передбачено строки і порядок повернення суми передоплати, на яку Відповідачем не були надані послуги в період строку дії Договору. Таким чином, правовідносини сторін щодо повернення невикористаної протягом строку дії Договору суми передоплати не випливають з Договору, і регулюються законом у загальному порядку.

Зобов'язання сторони повернути отриману суму передоплати після закінчення строку дії договору, у разі, якщо товар (роботи, послуги), які ця сторона зобов'язалась надати за таким договором, не були надані, встановлюється ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією зі сторін в зобов'язанні.

Згідно ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, при цьому строк повернення, зокрема виконаного однією зі сторін в зобов'язанні, законом окремо не встановлено.

Таким чином, ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, встановлюють зобов'язання Відповідача повернути Позивачу суму попередньої оплати, яку останній на виконання свого зобов'язання за Договором перерахував Відповідачу, і на яку Відповідачем Позивачу послуг за Договором надано не було.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов'язання не встановлено, боржник повинен виконати зобов'язання за вимогою кредитора протягом семи днів від дня пред'явлення вимоги.

Таким чином, відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти, підстава набуття яких відповідачем відпала, не пізніше ніж 07.02.2014 року (протягом 7 днів з дати першої вимоги від 30.01.2014р.).

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач належних доказів, які б підтверджували повернення позивачу коштів або доказів, що під час дії договору сума передоплати була відпрацьована не надав.

За таких обставин, позов визнається судом доведеним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання "Південно-Західна залізниця" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, 6, ідентифікаційний код 04713033) на користь Державного підприємства «Жулянський машинобудівний завод «Візар» (08132, Киїівська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, 1 ідентифікаційний код 14311175) грошові кошти в сумі 12 660 (дванадцять тисяч шістсот шістдесят) грн. 74 коп. 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Наказ видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.02.2015р.

Суддя І.І. Борисенко