КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа№ 910/18402/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

при секретарі Мурашко М.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Гавриленко О.О. - представник за довіреністю;

від відповідача-1: представник не з'явився;

від відповідача-2: Скляренко О.О. - представник за довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія"

на рішення Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 року

у справі №910/18402/14 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УБС"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбізнес

консалтинг ЛТД"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство

з іноземними інвестиціями "Еконія"

про стягнення 230 079,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва № 910/18402/14 від 17.11.2014р. позовні вимоги ТОВ "УБС" задоволено частково, з відповідача-2 на користь позивача стягнуто 152 025,18грн. основного боргу, 15 392,86 грн. пені, 2 205,81грн.інфляційних втрат, 15 514,40грн.-3% річних,3 702,77грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач-2, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача-2 підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі, вважає що рішення господарського суду підлягає скасуванню.

В судовому засіданні представник позивача проти вимог, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити їх без задоволення, рішення суду -без змін.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки. Матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача-1 про місце та час розгляду даної справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача-2, судова колегія встановила наступне.

Як встановлено матеріалами справи,13.08.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "УБС" та Товариством з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" укладено договір постачання №74-пк, умовами якого позивач зобов'язується передати у власність відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити ковпачки (продукція) в асортименті, кількості та по цінам, викладеним в додатках до цього договору (специфікації та/або рахунки та/або витратні накладні ), які є його невід'ємною частиною. Вартість продукції встановлюється в додатках, які є невід'ємною частиною до даного договору і фіксується в євро (з врахуванням податку на додану вартість). Вартість одиниці продукції та загальна вартість продукції, що постачається, змінюється прямо пропорційно зміненню курсу євро відносно до офіційно встановленого курсу НБУ на дату постачання.

Згідно з п.3 договору оплата продукції здійснюється відповідачем шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок позивача, шляхом 30% передплати від суми, яка вказана в рахунку-фактурі, і 70% оплати здійснюється відповідачем протягом 30 календарних днів з дати поставки. Оригінал рахунку-фактури направляється позивачем відповідачеві разом з продукцією, відвантаженої по замовленню, або іншим чином, письмово узгодженим між позивачем та відповідачем.

Відповідно до п.п. 3.4., 3.5 договору всі рахунки-фактури, виставлені позивачем, сплачуються в повній сумі, що підлягає оплаті за рахунком-фактурою, в гривневому еквіваленті ціни на продукцію, зазначеної в п. 2.1. договору, за курсом НБУ на день здійснення оплати шляхом безготівкового переказу на банківський рахунок позивача. У разі зміни курсу в момент оплати позивач виставляє рахунок-фактуру на курсову різницю. Відповідач зобов'язується оплатити рахунок-фактуру на протязі 2-х днів. Датою оплати продукції вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку відповідача.

Пунктом 4.1 договору визначено, що партія продукції вважається переданою позивачем та прийнятою позивачем: за кількістю - шляхом перевірки та порівняння, відповідно до кількості місць, вказаної в транспортних та супровідних документах на партію продукції в момент прийому-передачі продукції; за якістю - відповідно до сертифікатів якості та/або відповідності позивача та/або виробника.

Як стверджує позивач, та підтверджується матеріалами справи і не заперечується відповідачем, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачеві товар загальною вартістю 740 988,10грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-277 від 30.08.2013 р. на суму 647 407,30грн., №РН-291 від 18.12.2013 р. на суму 1 584,20 грн., №РН-292 від 24.12.2013 р. на суму 31 235,35 грн., №РН-295 від 30.12.2013 р. на суму 31 490,54 грн., №РН-298 від 03.02.2014 р. на суму 29 270,71 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Враховуючи п. 3.4. договору, який передбачає обов'язок відповідача компенсувати позивачеві курсову різницю, що може виникнути у разі зміни курсу євро в момент оплати, позивачем було проведено перерахунок сум поставленого товару за курсовою різницею станом на день проведення проплат відповідачем за поставлений товар, так як офіційний курс євро на день вказаних проплат відрізнявся від курсу, яких було застосовано у видаткових накладних під час розрахунків з визначення вартості товару.

15.07.2014р. на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості №157/П від 10.07.2014 р. та рахунки-фактури №СФ-348, №СФ-349, №СФ-350, №СФ-351 від 10.07.2014р. на сплату курсової різниці на загальну суму 152 025,18грн. з вимогою оплатити зазначені рахунки на протязі 2-х днів згідно з п. 3.4. договору, що підтверджується фіскальним чеком №1256 від 15.07.2014р. та описом вкладення у цінний лист.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не провів оплати нарахованої курсової різниці, в результаті чого за останнім утворилась відповідна заборгованість з курсової різниці у розмірі 152 025, 18 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що, враховуючи строки оплати курсової різниці, встановлені п.3.4 договору, обов'язок відповідача оплатити курсову різницю у розмірі 152 025,18 грн. настав з моменту отримання рахунків-фактур №СФ-348, №СФ-349, №СФ-350, №СФ-351 від 10.07.2014 та повинен бути виконаний протягом 2 днів, тобто до 20.07.2014р.

Заперечуючи проти рішення суду, відповідач вказує на те, що до договору було підписано два додатки без визначення дат на суму 47 євро та 47,5 євро відповідно, але судом вони враховані помилково в звязку з тим, що відсутність дат їх укладання і застосування для розрахунку вартості товару, поставленого на конкретних накладних неможливо врахувати вартість партій в євро, оскільки не відповідають жодному з додатків. За розрахунками відповідача щодо видаткових накладних РН -277 від 30.08.2013, РН-291 від 18.12.2013, РН-292 від 24.12.2013, РН-295 від 30.12.2013, РН-298 від 03.02.2014 вартість товару не відповідає вищевказаним додаткам, оскільки ціна складає 46 євро, а в деяких випадках 48 євро, що свідчить про досягнення між сторонами інших умов оплати, тобто узгоджена сторонами в замовленнях, є фіксованою і перерахунку згідно п. 3.4 договору не підлягає. Крім того, накладна РН-291 від 18.12.2013 була оплачена 04.02.2014, проте безпідставно позивачем включена в розрахунок курсової різниці двічі. Також вважає, що нарахування штрафних санкцій на курсові різниці задоволенню не підлягають.

Дослідивши і з'ясувавши всі обставини та матеріали справи, які мають значення для вирішення спору по суті, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість продукції встановлюється в додатках, які є невід'ємною частиною до даного договору і фіксується в євро (з врахуванням податку на додану вартість). Вартість одиниці продукції та загальна вартість продукції, що постачається, змінюється прямо пропорційно зміненню курсу євро відносно до офіційно встановленого курсу НБУ на дату постачання.

Як зазначалось вище, за змістом п.п.3.4, 3.5 договору всі рахунки-фактури, виставлені позивачем, сплачуються в повній сумі, що підлягає оплаті за рахунком-фактурою в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення оплати. У разі зміни курсу в момент оплати позивач виставляє рахунок-фактуру на курсову різницю. При цьому відповідач зобов»язується оплатити рахунок-фактуру на протязі 2-х днів.

Враховуючи строки оплати курсової різниці, передбачені п.3.4 договору, обов»язок відповідача оплатити курсову різницю у розмірі 152 025,18 грн. настав з моменту отримання рахунків-фактур №СФ-348, № СФ-349, № СФ-350, № СФ-351від 10.07.2014р. і повинен бути виконаний протягом 2 днів, тобто до 20.07.2014р.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не надав доказів належного виконання свого зобов»язання щодо вчасної оплати виставленого товару за офіційним курсом НБУ щодо євро, який діяв на день виставлення позивачем рахунків-фактур на оплату поставленого товару, чим порушено умови договору, зокрема, п.3.4 договору.

Отже, враховуючи зазначене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості з курсової різниці у розмірі 152 025,18 грн.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що в накладних передбачена оплата товару в гривні, вартість товару змінена, а тому, на його думку, відсутні підстави для стягнення курсової різниці, з огляду на те, що п.3.4 договору передбачає обов'язок компенсувати курсову різницю у разі зміни курсу євро на момент оплати. Даний пункт не визнавався недійсним у встановленому законом порядку, а також до нього не вносились відповідні зміни.

Крім того, посилання на те, що дадатки до договору не мають дати їх складання, а тому не можна в повному обсязі застосовувати вказану ціну у 47,5євро до обов'язку компенсувати різніцу не приймаються до уваги, так як додатки мають посилання на укладений договір поставки, датовані 22.10.2012р., відповідачем не надано жодного доказу на спростування того, що додатки до договору були підписані раніше чи пізніше, ніж 22.10.2012р., а враховуючи те, що оплата проводилась зі значним затриманням, коливання курсової різниці розраховувалась з урахуванням неоплачених накладних, а наступні за часом випуску на підставі офіційного курсу євро на день складання видаткових накладних.

Щодо позовних вимог про стягнення 16 039,77грн. - пені, 2 205,81 грн. - інфляційних втрат та 15 514,40 грн. - 3% річних судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо задоволення вимог в цій частині, враховуючи умови п.6.2 договору, встановлені судом обставини та положення ст.ст.611, 625 ЦК України.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а рішення місцевого господарського суду є обґрунтованим і таким, що відповідає чинному законодавству.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю підприємство з іноземними інвестиціями "Еконія" залишити без задоволення, рішення господарського суду м. Києва від 17.11.2014р. - без змін.

2. Матеріали справи повернути господарському суду м. Києва .

3. Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська