ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

23.02.2015 Справа № 907/1259/14

Суддя Ващиліна Н.М., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім ВІКАНТ", м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю „МП Груп 2000", м. Ужгород

про стягнення 191096,60 грн., в тому числі 166471,34 грн. основного боргу за отриману металопродукцію за договором №3473/13-ЛС від 01.03.2013, 8724,77 грн. 3% річних та 15900,49 грн. пені,

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Чейпеш К.А., представник за довіреністю №1201 від 12.01.2015.

СУТЬ СПОРУ: товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім ВІКАНТ", м. Київ заявлено позов до товариства з обмеженою відповідальністю „МП Груп 2000", м. Ужгород про стягнення 191096,60 грн., в тому числі 166471,34 грн. основного боргу за отриману металопродукцію за договором №3473/13-ЛС від 01.03.2013, 8724,77 грн. 3% річних та 15900,49 грн. пені.

У судовому засіданні 23.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Позивач у позовній заяві просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі з мотивів, викладених у ній, посилаючись на їх обґрунтованість матеріалами справи.

Вважає, що вимоги підтверджені належними доказами, зокрема, договором №3473/13-ЛС від 01.03.2013, видатковими накладними, довіреностями на отримання товаро-матеріальних цінностей та розрахунком заборгованості.

На виконання вимог суду представником позивача у судовому засіданні 27.01.2015 було подано оригінали видаткових накладних та оригінал договору №3473/13-ЛС від 01.03.2013 для огляду у судовому засіданні.

Надісланим на адресу суду клопотанням від 09.02.2015 представник позивача просить долучити до матеріалів справи копію угоди №04/14 від 08.08.2014 про зарахування зустрічних однорідних вимог, як доказ звернення до відповідача з метою вирішення розбіжностей, що виникли за договором відповідно до п.8.1. договору та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України стосовно відповідача станом на 05.02.2015. Вказані документальні докази було долучено судом до матеріалів справи.

Разом з тим, доказів знаходження позивача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців України не подав.

Представник відповідача вимог суду, викладених в ухвалах від 24.12.2014, 13.01.2015, 27.01.2015, 17.02.2015 не виконав, а саме - витребуваних письмових пояснень щодо суті спору з доказами в їх обґрунтування, конррозрахунок позовних вимог, доказів повного або часткового погашення заборгованості (в разі наявності) не подав.

Відповідно до наданих у даному судовому засіданні усних пояснень позовні вимоги визнає повністю.

З огляду на викладене, справа розглядається у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

СУД ВСТАНОВИВ:

Першого березня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю „Торговий дім ВІКАНТ", м. Київ (далі - позивач, продавець за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю „МП Груп 2000", м. Ужгород (далі - відповідач, покупець за договором) було укладено договір №3473/13-ЛС (далі - договір).

Згідно пункту 1.1. договору продавець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупця металопродукцію (далі-товар), а покупець зобов'язується своєчасно прийняти товар і здійснити його оплату на умовах цього договору.

На виконання умов вказаного договору позивач передав у власність відповідачу товар (металопрокат), згідно видаткових накладних на загальну суму 572242,17 грн., а саме:

- видаткова накладна №06064 від 18.04.2013 на суму 130085,40 грн.;

- видаткова накладна №08354 від 20.05.2013 на суму 157942,52 грн.;

- видаткова накладна №19304 від 27.08.2013 на суму 125051,40 грн.;

- видаткова накладна №23932 від 10.10.2013 на суму 126677,55 грн.;

- видаткова накладна №02471 від 18.02.2014 на суму 32485,30 грн.

У відповідності до п.3.6. договору продавець вправі відвантажити товар згідно потреб покупця без отримання попередньої оплати. При цьому покупець сплачує вартість отриманого товару та доставку протягом 10-ти (десяти) календарних днів з моменту отримання товару, проте відповідач даної умови договору не дотримався - за отриману металопродукцію він розрахувався частково.

За даними позивача, не спростованими відповідачем, загальна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 16 грудня 2014 року становить 166471,34 грн.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача нараховану пеню (з врахуванням часткового погашення основної заборгованості відповідачем) в розмірі 15900,49 грн. , а саме:

- за видатковою накладною №06064 від 18.04.2013 за період з 29.04.2013 по 29.10.2013 - 3402,52 грн.;

- за видатковою накладною №08354 від 20.05.2013 за період з 31.05.2013 по 30.11.2013 - 2935,69 грн.;

- за видатковою накладною №19304 від 27.08.2013 за період з 17.09.2013 по 17.03.2014 - 8106,07 грн.

- за видатковою накладною №23932 від 10.10.2013 за період з 21.10.2013 по 14.04.2014 - 1129,72 грн.

- за видатковою накладною №02471 від 18.02.2014 за період з 01.03.2014 по 01.09.2014 - 326,49 грн.

Крім того, позивачем нараховано три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 8724,77 грн. на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме:

- за видатковою накладною №06064 від 18.04.2013 за період з 29.04.2013 по 16.12.2014 - 2439,52 грн.;

- за видатковою накладною №08354 від 20.05.2013 за період з 31.05.2013 по 16.12.2014 - 2289,01 грн.;

- за видатковою накладною №19304 від 27.08.2013 за період з 17.09.2013 по 16.02.2014 - 3620,20 грн.

- за видатковою накладною №23932 від 10.10.2013 за період з 21.10.2013 по 16.12.2014 - 294,07 грн.

- за видатковою накладною №02471 від 18.02.2014 за період з 01.03.2014 по 16.12.2014 - 81,97 грн.

Суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне.

Наявними у матеріалах справи документальними доказами підтверджується, що сторони здійснювали фактичні дії, які свідчать про виконання договору, що за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з пунктом 3.6. договору датою платежу вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок продавця.

Так само, відповідно до п.1.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

Як встановлено матеріалами справи, позивач вимоги укладеної між сторонами угоди щодо поставки товару відповідачу виконав в повному обсязі, що підтверджено належними доказами, а саме: договором №3473/13-ЛС від 01.03.2013, угодою №04/14 від 08.08.2014 про зарахування зустрічних однорідних вимог, видатковими накладними, довіреностями на отримання товаро-матеріальних цінностей та розрахунком заборгованості.

Однак відповідач в порушення умов договору, а саме - розділу 3, яким визначені ціна та порядок розрахунків, за отриману продукцію розрахувався частково на загальну суму в розмірі 405770,83 грн.

Дана обставина відповідачем не заперечується.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України господарське зобов'язання (зобов'язання) має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що за певних умов звичайно ставляться.

Згідно з п.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З огляду на наведені приписи законодавства, приймаючи до уваги, що господарські зобов'язання повинні виконуватися суб'єктами господарювання та іншими учасниками господарських відносин належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору та за наведених фактичних обставин справи позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 166471,34 грн. правомірні, відповідачем не спростовані, а отже - підлягають задоволенню судом.

Щодо нарахованих позивачем річних (3%), останні повністю підтверджені матеріалами справи, нарахування їх перевірено судом, з огляду на що вони підлягають стягненню судом з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Крім того, відповідно до п.6.3. договору у разі порушення строків оплати за товар, указаних в пунктах З.7., 3.8. цього договору, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, заборгованість в частині стягнення пені в розмірі 15900,49 грн. також повністю підтверджена матеріалами справи, її нарахування перевірено судом, а відтак підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Судовий збір у відповідності до ст.49 Господарського процесуального кодексу України та п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „МП Груп 2000" (код 36132332, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Собранецька, 18/2) на користь товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім ВІКАНТ" (код 31568293, м. Київ, вул. Еспланадна, 34/2, оф. 5) суму 191096,60 грн. (сто дев'яносто одна тисяча дев'яносто шість грн. 60 коп.), в тому числі 166471,34 грн. основного боргу за отриману металопродукцію за договором №3473/13-ЛС від 01.03.2013, 8724,77 грн. 3% річних та 15900,49 грн. пені; а також суму 3821,93 грн. (три тисячі вісімсот двадцять одна грн. 93 коп.) у відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов'язковому виконанню на території України в порядку ст.85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.02.2015.

Суддя Н.М. Ващиліна