ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.02.15р. Справа № 904/6972/14

За позовом Приватного підприємства "МЕТАЛУРГ-ІНВЕСТ"

до Приватного підприємства "СТАЛЬСТРОЙІНВЕСТ"

про стягнення 67 850,62 грн. за договором поставки

Головуючий колегії Юзіков С.Г.

Суддя Кеся Н.Б.

Суддя Бєлік В.Г.

Представники:

Позивача - Скосарев П.В., довіреність №б/н від 21.01.15р.

Відповідача - Донець С.О., довіреність №01 від 27.08.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просив стягнути з Відповідача 285 342,00 грн. за договором поставки, мотивуючи порушенням Відповідачем договірних зобов'язань у частині оплати.

Розгляд справи відкладався.

У зв'язку зі складністю справи та з метою забезпечення всебічного, повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд призначив колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням голови господарського суду Дніпропетровської області №843 від 27.11.14р. для розгляду даної справи у зв'язку зі складністю обставин спору призначено колегію у складі трьох суддів: головуючий суддя - Юзіков С.Г., судді - Кеся Н.Б., Бєлік В.Г.

З урахуванням останніх уточнень (зменшення позовних вимог) від 11.02.15р., Позивач просив стягнути з Відповідача 67 850,62 грн. з яких: 31 811,86 грн. - основного боргу, 1 168,17 грн. - 3 % річних; 507,36 грн. - пені, 17 993,24 грн. - збитків від інфляції, 16 369,99 грн. - штрафу.

Позивач вказав, що факт існування заборгованості Відповідача перед Позивачем на момент подання позовної заяви, підтверджується матеріалами справи, а саме актом звірки взаємних розрахунків Позивача з Відповідачем, в якому зазначено, що Відповідач підтверджує наявність боргу на користь Позивача на суму 226 622,89 грн. В свою чергу, під час судового вирішення спору Відповідачем в рахунок погашення основного боргу, за зворотною накладною №25 від 17.10.14р. від покупця, замість повернення грошової суми повернуто, а Позивачем прийнято товар на загальну суму 164 801,51 грн. Крім того, 14.10.14р. Відповідачем сплачено борг на користь Позивача у сумі 2 363,28 грн. та 27 646,24 грн. Однак, станом на 17.11.14р. у Відповідача залишився борг у сумі 31 811,86 грн. На прострочений борг Відповідача нараховані: 1 168,17 грн. - 3 % річних; 507,36 грн. - пені, 17 993,24 грн. - збитків від інфляції, 16 369,99 грн. - штрафу.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що згідно з п. 3.3 Договору Покупець зобов'язався здійснити оплату продукції відповідно до умов специфікації до договору, які є його невід'ємною частиною. Сторонами не підписувалась жодна специфікація до договору, починаючи з 01.10.12р. розрахунок відбувався на підставі виставлених рахунків та видаткових накладних. Специфікації надані Позивачем не стосуються спірного договору, крім того, номенклатура, кількість товару за цими специфікаціями суперечать фактичним об'ємам і строкам поставок. В силу ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Отже, перш ніж звертатись з позовом, Позивачеві необхідно було врегулювати з Відповідачем суму боргу, звернутись до нього з вимогою на оплату боргу і, у випадку несплати - подати позов, а так, на сьогоднішній день, зобов'язання з оплати у Відповідача ще не настало.

За даними Відповідача, 01.10.14р. Позивачеві Новою поштою (експрес накладна № 59 0000 7619 5330) у порядку ст. 601 ЦК України направлено заяву про зарахування зустрічних вимог № 27/1 від 01.10.14р. на суму 31 811,04 грн. в рахунок погашення заборгованості в рамках договору № 01/10-014 від 01.10.12р. (видаткова накладна № 725 від 14.07.14р. на суму 129 761,40 грн.). Вказану заяву Позивачеві направлено Укрпоштою 07.10.14р., про що свідчать фіскальний чек Укрпошти та опис вкладення.

Позивач у поясненнях у судових засіданнях наполягав, що оскільки інших договорів про постачання Позивачем Відповідачеві металопродукції сторонами не укладалося, то специфікації, додані до матеріалів справи, стосуються саме спірного договору, а не правочину, зазначеного у специфікації, номер зазначеного правочину вказано помилково. Крім того, Позивач вважає, що оскільки жодних вимог у порядку ст. 530 ЦК України Позивачеві від Відповідача про сплату боргу у розмірі 31 811,04 грн. за бездоговірну поставку не надходило, то говорити про зарахування зустрічних вимог у порядку ст. 601 ЦК України передчасно, тому у Відповідача існує зазначений борг.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.12р. сторонами укладено договір поставки № 01/10-014 (далі Договір), за п.1.1 якого Постачальник (Позивач) зобов'язався передати у власність Покупця (Відповідача) металопродукцію (далі - Товар) у строки та на умовах, визначених Договором, а Покупець зобов'язався оплатити вартість Товару та прийняти його згідно з умовами Договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору, покупець здійснює оплату відповідно до умов специфікацій, які є невід'ємною частиною договору.

Пунктом 3.4. Договору передбачено, що датою платежу вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 5.2 Договору передбачено, що за прострочення строків оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 2,0% від суми даного договору за кожен день прострочення. Окрім сплати пені покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 10% від суми несплаченого товару у передбачені в договорі та додатках до нього строки.

За даними Позивача, за період з 05.02.14р. по 08.08.14р. ним відвантажено, а Відповідачем прийнято товар на загальну суму 1 181 142,34 грн. Згідно з актом звірки взаємних розрахунків, підписаним сторонами, станом на 12.08.14р, заборгованість Відповідача перед Позивачем становить 226 622,89 грн., несплата якої стала причиною звернення Позивачем з позовом до суду.

В свою чергу, під час судового вирішення спору Відповідачем, в рахунок погашення основного боргу, за зворотною накладною №25 від 17.10.14р. повернуто, а Позивачем прийнято товар на загальну суму 164 801,51 грн. Крім того, 14.10.14р. Відповідачем сплачено на користь Позивача 2 363,28 грн. та 27 646,24 грн. боргу.

За даними Позивача у Відповідача залишився борг у сумі 31 811,04 грн.

За уточненим розрахунком Позивача, на прострочений борг Відповідача нараховано 1 168,17 грн. - 3 % річних; 507,36 грн. - пені, 17 993,24 грн. - збитків від інфляції, 16 369,99 грн. - штрафу.

За даними Відповідача, зобов'язання перед Позивачем у розмірі 31 811,04 грн. відсутнє, у зв'язку з подачею заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки 01.10.14р. Позивачу Новою поштою (експрес накладна № 59 0000 7619 5330) направлено заяву у порядку ст. 601 ЦК України про зарахування зустрічних вимог № 27/1 від 01.10.14р. на суму 31 811,04 грн. в рахунок погашення заборгованості в рамках договору № 01/10-014 від 01.10.12р. (видаткова накладна № 725 від 14.07.14р. на суму 129 761,40 грн.).

Вказану заяву направлено Позивачеві Укрпоштою 07.10.14р., про що свідчать фіскальний чек Укрпошти та опис вкладення.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов'язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковими накладними, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 3 ст. 203 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування; для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічні положення містить ст. 601 ЦК України.

Отже, вищевказані норми визначають, що зарахування - це односторонній правочин, за яким припиняються зобов'язання, оскільки для його вчинення достатньо волевиявлення однієї особи, - заяви про зарахування однієї із сторін, за відповідних умов.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому, згідно з ч. 3 вказаної статті, одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Таким чином, для зарахування зустрічної однорідної вимоги згода іншої сторони непотрібна.

У разі, якщо інша сторона заперечує факт вчинення відповідного правочину або його дійсність, вона не позбавлена права звернутись до суду з позовом про виконання відповідного зобов'язання в натурі, яке припинено таким одностороннім правочином внаслідок зарахування, тим самим оспорюючи сам факт припинення зобов'язань внаслідок такого правочину. Під час розгляду відповідного спору, суд має з'ясувати факт вчинення відповідного правочину, його дійсність (у т.ч. відповідність чинному законодавству), тобто чи є він підставою для припинення відповідних зобов'язань.

За змістом ст. 203 ГК України, ст. 601 ЦК України зарахування вимог може мати місце лише у разі, якщо вони є однорідними.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що зобов'язання Відповідача перед Позивачем зі сплати 31 811,04 грн. є припиненим зарахуванням зустрічних однорідних вимог, про що свідчать наявні у матеріалах справи докази звернення Відповідачем до Позивача із заявою про зарахування зустрічних вимог № 27/1 від 01.10.14р. на суму 31 811,04 грн. в рахунок погашення заборгованості в рамках договору № 01/10-014 від 01.10.12р. (видаткова накладна № 725 від 14.07.14р. на суму 129 761,40 грн.) та за видатковою накладною №4 від 02.09.14р. про поставку Відповідачем Позивачеві металопрокату на суму 31 811,04 грн. Вказану заяву направлено Позивачеві Укрпоштою 07.10.14р., що підтверджується фіскальним чеком Укрпошти та описом вкладення.

Заперечення Позивача щодо зарахування зустрічних однорідних вимог судом не приймаються, оскільки поставка Відповідачем Позивачеві металопрокату на суму 31 811,04 грн. відбулась за видатковою накладною №4 від 02.09.14р. У даній накладній чи у будь якому іншому документі сторони не погоджували строк розрахунків за поставлений товар. Відповідно, обов'язок сплати за цією поставкою у Позивача виник наступного дня після одержання товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Заперечення Відповідача про непогодження умов оплати за поставлений Позивачем товар, оскільки сторонами не підписувалась жодна специфікація до Договору, суд не приймає, погоджується з позицією Позивача, а саме: що посилання у специфікаціях на інший договір є опискою, так як сторонами не надано доказів укладання ними правочину, зазначеного у специфікаціях (договір № 04/02-03 від 04.02.14р.), при цьому, специфікації підписані сторонами.

Решту вимог Позивача за зменшеними вимогами, господарський суд визнає обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що зменшені позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню, стягненню підлягають 1 168,17 грн. - 3 % річних, 507,36 грн. - пені, 17 993,24 грн. - збитків від інфляції, 16 369,99 грн. - штрафу, решта вимог не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 49 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, судовий збір у розмірі 3 879,84 грн., сплачений Позивачем відповідно до платіжного доручення № 34 від 11.09.14р. на суму 5 706,84 грн., підлягає поверненню Позивачеві з державного бюджету України.

Відповідно до п. 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України" питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів, у тому числі й за відсутності заяви (клопотання) сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається в резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом).

В усіх наведених випадках за необхідності відповідний процесуальний документ виготовляється у двох примірниках (оригіналах), один з яких залишається у матеріалах справи, а інший надсилається особі, яка сплатила судовий збір до державного бюджету України.

Керуючись ст. 4-6, 33, 34, 44, 49, 75, 82-84, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "СТАЛЬСТРОЙІНВЕСТ" (49047, м.Дніпропетровськ, вул. Ударників, 40-Б, код 316 851 74) на користь Приватного підприємства "МЕТАЛУРГ-ІНВЕСТ" (49069, м.Дніпропетровськ, вул. Артема, 94, к.12, код 383 002 17) 1 168,17 грн. - 3 % річних; 507,36 грн. - пені, 17 993,24 грн. - збитків від інфляції, 16 369,99 грн. - штрафу, 970,41 - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Повернути Приватному підприємству "МЕТАЛУРГ-ІНВЕСТ" (49069, м.Дніпропетровськ, вул. Артема, 94, к.12, код 383 002 17) із державного бюджету України надмірно сплачений судовий збір у розмірі 3 879,84 грн. (три тисячі вісімсот сімдесят дев'ять грн. 84 коп.), перерахований на підставі платіжного доручення № 34 від 11.09.14р. на суму 5 706,84 грн. оригінал якого міститься в матеріалах справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання його повного тексту.

Головуючий колегії С.Г. Юзіков

Суддя Кеся Н.Б.

Суддя Бєлік В.Г.

Рішення підписане__________________