РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №910/14502/14

За позовомФізичної особи-підприємця Юрченка Олександра Петровича
до Фізичної особи-підприємця Завадка Дмитра Геннадійовича
пророзірвання договору та стягнення 196 540,47 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Савчук Н.А. - представник
від відповідача не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Юрченко Олександр Петрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Завадка Дмитра Геннадійовича про розірвання договору поставки № ПС01501/2 від 15.01.2014, стягнення суми попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн, штрафних санкцій у розмірі 884,94 грн та збитків у розмірі 175 655,53 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем в порушення умов договору поставки № ПС01501/2 від 15.01.2014 не виконані зобов'язання з постачання та передачі позивачу товару, у зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією про розірвання договору та вимогою повернути суму сплаченої попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн. Також позивач просить на підставі ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України стягнути з відповідача штрафні санкції (пеня за користування чужими коштами) у розмірі 884,94 грн. Крім того, у зв'язку з не поставкою відповідачем товару, позивачем були понесені збитки у вигляді неотриманого прибутку та додаткових витрат у розмірі 175655,53 грн.

11.02.2015 до суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 11.02.2015 вказане клопотання судом відхилено, у зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки до вказаного клопотання не додано жодних доказів на підтвердження зазначених у ньому обставин.

Відповідач відзив на позов не надав.

Оскільки про час та місце судових засідань відповідач був належним чином повідомлений, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 11.02.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

15.01.2014 між Фізичною особою-підприємцем Завадко Дмитром Геннадійовичем (постачальник, відповідач) та Фізичною особою-підприємцем Юрченко Олександром Петровичем (покупець, позивач) підписано договір поставки № ПС01501/2 (далі - Договір).

За умовами вказаного Договору постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупцю товар згідно специфікацій (додатків до даного договору), які є невід'ємною частиною даного Договору, а покупець зобов'язався прийняти товар та своєчасно здійснити його оплату на умовах даного Договору.

Оплата проводиться покупцем у вигляді попередньої оплати, що складає 20000,00 грн до 17.01.2014 (п. 2.2 Договору).

15.01.2014 позивачем було перераховано на рахунок відповідача попередню оплату у розмірі 20000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок.

Сторонами погоджено термін поставки - не пізніше 20.04.2014 (п. 4.1 Договору, Додаток 1 до Договору - Специфікація).

Однак, як свідчать матеріали справи, зобов'язання за Договором щодо передачі товару позивачу у визначений Договором строк відповідачем не виконані.

Оскільки відповідачем було порушено зобов'язання щодо поставки товару у визначений договором строку, виконання такого зобов'язання в подальшому втратило для позивача інтерес. У зв'язку з чим, позивач звернувся до відповідача з претензією від 02.06.2014, в якій на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України вимагав повернення суми попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн. Вказану претензію було надіслано 03.06.2014, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком поштової установи.

Тому на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України у відповідача виникло нове зобов'язання зі здійснення повернення позивачу суми отриманої за Договором попередньої оплати.

Стаття 175 ч. 1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки умовами Договору не визначено строк, в який відповідач зобов'язаний повернути суму попередньої оплати у разі не поставки товару, в даному випадку слід застосувати правила ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Однак, відповідач своє зобов'язання щодо повернення сплаченої позивачем суми попередньої оплати в строк встановлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України не виконав.

Як свідчать матеріали справи, 19.07.2014, 26.07.2014 та 31.07.2014 відповідач повернув позивачу суму попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн, що підтверджується наданою позивачем копією банківської виписки.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки сума основного боргу у розмірі 20000,00 грн, заявлена до стягнення, погашена в повному обсязі, предмет спору у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн відсутній, а тому провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо вимоги про розірвання договору, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 10.3 Договору даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 60 днів, але в будь-якому разі до повного взаєморозрахунку сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України).

Як вище встановлено судом, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язання щодо поставки товару, позивач направив відповідачу лист, в якому наполягав на розірванні договору та вимагав повернення суми попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн.

19.07.2014, 26.07.2014 та 31.07.2014 відповідач повернув позивачу сплачену суму попередньої оплати.

Оскільки відповідач на вимогу позивача повернув суму попередньої оплати за Договором, то Договір припинив свою дію, у зв'язку зі здійсненням повного взаєморозрахунку, з 31.07.2014 (дата сплати останньої частини суми попередньої оплати).

За таких обставин, станом на момент прийняття рішення, спір в частині розірвання договору поставки № ПС01501/2 від 15.01.2014 відсутній, тому відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, провадження у справі в цій частині також підлягає припиненню.

Вимоги позивача про стягнення штрафної санкції (пеня за користування чужими коштами) у розмірі 884,94 грн задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Стаття 230 Господарського кодексу України встановлює, що штрафні санкції це господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Положеннями ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на викладене, судом встановлено, що ст. 547 Цивільного кодексу України імперативно визначено умову, згідно якої забезпечення виконання зобов'язання має відбуватися у письмовій формі, тобто встановлення штрафних санкції за порушення виконання зобов'язання має бути вчинене у письмові формі, як того вимагає зазначена норма закону.

Оскільки умовами укладеного між позивачем та відповідачем Договору поставки №ПС01501/2 від 15.01.2014 не встановлено відповідальності будь-якої з сторін зобов'язання у вигляді сплати неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасне виконання зобов'язання з поставки товару, зобов'язання з повернення сплаченої суми попередньої оплати, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафної санкції у розмірі 884,94 грн задоволенню не підлягає.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача збитків у розмірі 175655,53 грн.

Позивач, обґрунтовуючи суму заявлених збитків, зазначає, що у зв'язку з простроченням відповідачем поставки товару, позивач не одержав прибуток у розмірі 175000,00 грн, який міг одержати у разі використання товару. А також позивач вказує, що ним понесені додаткові витрати у розмірі 655,53 грн за оренду земельної ділянки, яку позивач не може використовувати.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною (стаття 225 Господарського кодексу України).

У відповідності з положеннями ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки, розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Обов'язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язань.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України та 224 Господарського кодексу України.

Обов'язковими умовами покладання відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та її вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Тобто, збитки - це об'єктивне зменшення яких-небудь майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходах, які він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Отже, зменшення майнових благ внаслідок невиконання зобов'язань наступає об'єктивно, тобто незалежно від волевиявлення сторони, як наслідок невиконання зобов'язань та яке ґрунтується на точних даних, безспірно підтверджуючих можливість отримання кредитором доходів у разі, якщо зобов'язання було би виконано.

З вищезазначених норм законодавства випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

Наведена сума частини прибутку, який міг би отримати позивач від роботи надувного атракціону, не є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, який підтверджує неотриманий позивачем прибуток (упущену вигоду), оскільки вимоги ґрунтуються на припущеннях, що позивач зміг би отримати у відповідному періоді прибуток в сумі 175000, грн, якби відповідач належним чином виконав свої зобов'язання, що не дає підстав вважати обґрунтованими доводи позивача про достовірний розмір упущеної вигоди.

Крім того, відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, законодавством України передбачено для суб'єктів господарювання наявність власних ризиків при здійсненні їх господарської діяльності.

Крім того, позивачем не доведено неможливість використання ним земельної ділянки з вини відповідача, а також не надано доказів на підтвердження фактичної сплати витрат за оренду земельної ділянки у розмірі 655,53 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає не доведеним факт понесення позивачем збитків у розмірі 175655,53 грн, а тому, позовні вимоги в частині стягнення збитків також задоволенню не підлягають.

Оскільки відповідач повернув позивачу суму попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн після звернення позивача до суду з позовом, а також, оскільки договір припинив свою дію, у зв'язку зі здійсненням взаєморозрахунків після порушення провадження у справі, судовий збір у цій частині покладається на відповідача відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та підлягає стягненню на користь позивача.

У зв'язку з відмовою в позові в іншій частині судовий збір в цій частині покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Провадження у справі № 910/14502/14 в частині вимог про розірвання договору поставки № ПС01501/2 від 15.01.2014, укладеного між Фізичною особою-підприємцем Завадко Дмитром Геннадійовичем та Фізичною особою-підприємцем Юрченко Олександром Петровичем, припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

2. Провадження у справі № 910/14502/14 в частині вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Завадка Дмитра Геннадійовича суми попередньої оплати у розмірі 20000,00 грн припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Завадка Дмитра Геннадійовича (04123, м.Київ, вул. Западинська, 7, кв. 52, ідентифікаційний номер ) на користь Фізичної особи-підприємця Юрченка Олександра Петровича (63601, Харківськ обл., смт. Шевченкове, вул. Бурлуцька, 6, кв. 14 ідентифікаційний номер ) судовий збір у розмірі 1618 (одна тисяча шістсот вісімнадцять) грн 16 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.02.2015

Суддя Ю.М. Смирнова