ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 року Справа № 904/8553/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М. (доповідача),

суддів: Євстигнеєва О.С., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання : Назаренко С.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Гайдай Р.В. (дов. № 14/11/14 від 14.11.14 р.);

від відповідача-1: Поліщук І.О. (дов. б/н від 20.01.15 р.);

від відповідача-2: представник в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" смт. Ювілейне, Дніпропетровська область на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014р. у справі №904/8553/14

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт. Ювілейне, Дніпропетровська область

до: В-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт", м. Дніпропетровськ

В-2: приватного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ЕКСПЕРТИЗИ ТА АУДИТУ", м. Київ

про визнання договору поруки б/н від 15.01.14р. недійсним

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської обл. від 16.12.2014 р. у справі № 904/8553/14, яке підписано 19.12.2014 р. і оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України (суддя Юзіков С.Г.), відмовлено у позові товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт. Ювілейне, Дніпропетровська область до: В-1: товариства з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт", м. Дніпропетровськ; В-2: приватного підприємства "УКРАЇНСЬКИЙ ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР ЕКОЛОГІЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ЕКСПЕРТИЗИ ТА АУДИТУ" м. Київ про визнання договору поруки б/н від 15.01.14р. недійсним.

Позивач не погодився з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що договір поруки б/н від 15.01.2014 р., укладений між ТОВ «Снек Експорт» та ПП «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» у забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «АТБ-маркет» за договором поставки № 35815 від 01.01.2014 р. суперечить вимогам закону, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним. Суд першої інстанції при розгляді справи не здійснив всебічний, повний та об'єктивний розгляд обставин справи та доводів ТОВ «АТБ-маркет».

Позивач зазначає у скарзі, що укладення договору поруки створює для боржника певні обов'язки, а отже для укладення договору поруки потрібна згода боржника, яку в даному випадку отримано не було.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-1 просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що рішення прийнято у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, а також фактичними обставинами справи, з дослідженням в повному обсязі всіх доказів, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору.

ТОВ «Снек Експорт» вважає, що укладення між відповідачем-1 та відповідачем-2 договору поруки жодним чином не порушує права та законні інтереси позивача та ґрунтується на дотриманні положень статті 627 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору. виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач помилково ототожнює різні за своїм змістом групи правовідносин, оскільки заміна сторони у зобов'язанні та відступлення права вимоги регулюються виключно главою 47 Цивільного кодексу України, в той час як правовідносини, що виникають з договору поруки регулюються главою 49 Цивільного кодексу України.

Відповідач-1 вважає, що договір поставки № 35815 від 01.01.2014 р., що був укладений між ТОВ «АТБ-маркет» та ТОВ «Снек Експорт» щодо заборони заміни кредитора у зобов'язанні без згоди боржника не мають відношення до договору поруки, оскільки в момент укладення такого договору зміна сторони у зобов'язанні не відбувається, а кредитор не може наперед знати, чи буде в результаті укладення такого договору його виконання, та чи буде в результаті цього заміна кредитора.

Відповідач-1 вважає безпідставними твердження позивача щодо неотримання його письмової згоди на укладення договору поруки б/н від 15.01.2014 р., оскільки жодними нормами чинного законодавства не передбачено обов'язку будь-якої сторони договору поруки отримувати згоду боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та зазначає, що договір поруки є двостороннім правочином, який укладається між поручителем та кредитором. При цьому чинне законодавство не передбачає обов'язку сторін договору поруки отримувати будь-яку згоду боржника. Договір поруки у разі виконання поручителем обов'язку боржника тільки змінює особу. Перед якою боржник повинен виконати своє зобов'язання, та ніяким чином не впливає на права та законні інтереси боржника.

Крім того, договір поруки не просто був спрямований на реальне настання правових наслідків, а ще й фактично частково виконаний сторонами, а саме відповідач-2 сплатив частину заборгованості 31.10.14 р. у розмірі 1 300 грн.

Відповідач-2 вказує, що ні одна із умов, зазначених у ч. 1 ст. 215 ЦКУ, сторонами договору поруки під час його укладання порушена не була. А отже немає підстав стверджувати про недійсність укладеного відповідачем -1 та відповідачем-2 договору поруки.

Крім цього відповідач -2 подав клопотання, в якому просить розглянути справу без присутності його представника за наявними матеріалами.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які були присутні у судовому засіданні, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, матеріалами справи установлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Снек Експорт" (Постачальник) укладено Договір поставки №35815 від 01.01.2014 р.

Згідно п.1.1 договору Постачальник зобов'язався в порядку та строки, встановлені Договором, передати у власність Покупцю товар, в певній кількості, відповідної якості та за узгодженою ціною, а Покупець прийняти та оплатити товар на умовах, обумовлених Договором.

15.01.14р. між приватним підприємством «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудита» (Поручитель) та товариством з обмеженою відповідальністю «Снек Ккспорт» (Кредитор) укладено Договір поруки б/н.

Відповідно п. 1.1 Поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Кредитором за виконання Позивачем зобов'язань відносно оплати вартості товару, поставленого Кредитором Боржнику за Договором поставки на суму не більш 2 000,00 грн.

Послуга з надання поруки Поручителем за даним договором є безкоштовною (п. 1.2 Договору поруки).

Згідно п.2.1 договору поруки Поручитель зобов'язаний виконувати за Боржника зобов'язання останнього відносно сплати вартості товару, переданого Кредитором (Відповідачем -1) Боржникові (Позивачеві) відповідно до Основного договору.

Пунктом 2.2 догоовру поруки сторони встановили, що Кредитор не має права вимагати від Поручителя виконання зобов'язань за Боржника в частині оплати сум основного боргу, який виник на підставі Основного договору на суму, що перевищує 2000,00 грн.

Усі права та обов'язки за Основним договором залишаються у Боржника (п. 2.3 Договору).

Умовами пункту 2.4 договору передбачено, що протягом строку дії даного Договору, Кредитор не має права змінювати умови Основного договору без згоди на це Поручителя. В іншому випадку Поручитель не відповідає перед Кредитором за виконання Боржником своїх зобов'язань з моменту внесення таких змін.

Пунктом 3.1 Договору поруки встановлено, що Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання зобов'язань в частині оплати вартості товару за Основним договором.

Сторони несуть передбачену чинним законодавством України відповідальність за збитки, нанесені одна одній у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань за даним Договором (п. 3.2 Договору поруки).

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.15р. (п. 4.1 Договору поруки).

Поручительство за даним Договором діє до 31.12.15р. (п. 4.2 договору).

Позивач вважає, що Договір поруки підлягає визнанню недійсним на підставі ч.3 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України, оскільки його умови суперечать поняттю договору, визначеному ст.626 ЦК України.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні засади поруки визначені Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. (ч.1,2 ст.553 ЦК України).

Порука як забезпечення зобов'язання спрямована на можливість задоволення вимог кредитора за рахунок солідарного або субсидіарного боржника за цим зобов'язанням у випадку його порушення основним боржником.

Загальні правила щодо заміни сторони в зобов'язанні встановлені статтями 512-520 ЦК України. Цими нормами визначений перелік випадків, внаслідок яких кредитор у зобов'язанні може бути замінений, у тому числі, в інших випадках, встановлених законом. При цьому, кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Щодо заміни боржника у зобов'язанні, діє правило про те, що таке можливо лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Отже, закон не встановлює обов'язкову участь або надання згоди при укладенні договору поруки основним боржником, якщо це не передбачено договором щодо основного зобов'язання або прямо не заборонено спеціальними нормами

Не прийняття участі основного боржника у договорі поруки не є порушенням ст. 626 ЦК України, хоча на це посилається Позивач.

Однак, позиція Позивача не відповідає загальним нормам про підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, визначених ст. 11 ЦК України.

Так, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зокрема, права та обов'язки основного боржника при наявності поруки визначені ст. 555, 557 ЦК України.

Відсутність обов'язку кредитора або поручителя на отримання згоди боржника на укладення договору поруки підтверджується роз'ясненнями Вищого господарського суду України.

Зокрема, пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що обов'язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоди боржника на укладення такого договору законодавством України не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки. Відповідно відсутність зазначеної згоди не порушує й умов дійсності договору поруки та не є підставою для визнання його недійсним. Згідно з пунктом першого Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 21.11.2011 року за №01-06/1624/2011 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" відсутність згоди боржника на укладення договору поруки не порушує умови дійсності договору поруки і не є підставою недійсності зазначеного правочину.

Постанова Верховного Суду України від 01.09.09р. у справі №42/492-52/116, на яку посилається Позивач в обґрунтування своєї правової позиції, не може вважатись обов'язковою для застосування при вирішенні даного спору, оскільки у цій Постанові йдеться про встановлену основним договором заборону передачі прав та обов'язків за договором третім особам без письмової згоди другої сторони, а Договір поставки у даній справі такої заборони не містить.

Згідно з ч. 1 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Якщо хоча б одна зі сторін намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивними. Позивач не довів, що учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Ознак вчинення правочину лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-2 частково виконав передбачені договором поруки б/н від 15.01.2014 р. зобов'язання з оплати вартості товару, що був поставлений відповідачем-1 позивачу за договором поставки № 35815 від 01.01.2014 р., а саме сплатив відповідачу-1 1 300 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с.85).

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вище викладене, керуючись статями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" смт. Ювілейне, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2014 р. у справі № 904/8553/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили, до Вищого Господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено 16.02.2015 р.

Головуючий Р.М. Бахмат

Судді О.С. Євстигнеєв

В.О. Кузнецов

З оригіналом згідно:

Пом. судді І.Г.Логвиненко

16.02.2015 р.