РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2015Справа №910/25984/14

За позовом Приватного підприємства «Автомагістраль»

до Служби автомобільних доріг у Київській області

про стягнення 1 266 319, 40 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Корзаченко В.М.

від відповідача: Майданік В.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Автомагістраль» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Служби автомобільних доріг у Київській області про стягнення 106 582, 39 грн. - 3 % річних та 1 159 737, 01 грн. - інфляційних втрат. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором № 433М-12 про послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги О100715 (Київ-Одеса) від 04.12.2012 р. щодо оплати робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.2014 р. порушено провадження у справі № 910/25984/14, та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 24.12.2014 р. за участю повноважних представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2014 р. дану справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 19.01.2015 р.

У процесі провадження у справі позивач подав заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, в якій просить стягнути із Служби автомобільних доріг у Київській області 3 % річних у розмірі 116 637, 33 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 331 006, 19 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Приватного підприємства «Автомагістраль» не суперечить вимогами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне прийняти її до розгляду та задовольнити, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи із нової ціни позову.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив, мотивуючи свої заперечення тим, що суму боргу відповідачу сплачено 25.11.2014 р.

При цьому, відповідач відзначає, що прострочення виконання зобов'язань сталось не з його вини, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 р. у справі № 910/6857/14.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 02.02.2015 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.12.2012 р. між Приватним підприємством «Автомагістраль» та Службою автомобільних доріг у Київській області укладено договір № 433М-12, за умовами якого позивач зобов'язався у 2012-2013 році надати, а відповідач - прийняти та оплатити послуги з поточного середнього ремонту автомобільної дороги О100715 (Київ-Одеса) - Ковалівка через Вінницькі Стави на ділянці 5+650 - км 11+850 протяжністю 6, 200 км Київської області відповідно до діючих нормативних документів в межах виділених фінансових ресурсів та вимог Закону України «Про автомобільні дороги» та Закону України «Про дорожні рух» і діючих нормативних документів, що регламентують правила ремонту доріг загального користування у Київській області.

Відповідно до п.п. 3.1., 4.1. договору ціна договору становить 9 799 305, 60 грн. Розрахунки проводяться відповідачем шляхом поетапної оплати при надходженні коштів з державного бюджету та інших джерел фінансування від головного розпорядника коштів. Відповідач здійснює щомісячні та проміжні платежі за надані послуги на підставі акту наданих послуг (форма № КБ-2в), довідки про вартість наданих підрядних послуг (форма № КБ-3), підписаного представниками сторін.

Договір, відповідно до п. 10.1., набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2013 р.

Додатковою угодою № 2 від 30.12.2013 р. сторони внесли зміни до договору № 433М-12 від 04.12.2012 р. та встановили, що обумовлені договором послуги мають бути надані до грудня 2014 року, а строк дії договору - до 31.12.2014 р.

03.03.2014 р. сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт на суму 8 155 675, 20 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 р. у справі № 910/6857/14 за позовом Приватного підприємства «Автомагістраль» до Служби автомобільних доріг у Київській області, третя особа, яка е заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Державне агентство автомобільних доріг України, про стягнення 8 159 250, 29 грн. позов задоволено частково, присуджено до стягнення з Служби Автомобільних доріг у Київській області на користь Приватного підприємства "Автомагістраль" 8 155 675 грн. 20 коп., 42 230 грн. 76 коп. - 3 % річних та судовий збір у розмірі 71 941 грн. 73 коп.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 р. рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2014 р. у справі № 910/6857/14 залишено без змін.

13.11.2014 р. Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання рішення від 01.07.2014 р. у справі № 910/6857/14.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за договором № 433М-12 від 04.12.2012 р. фактично відповідачем сплачена 25.11.2014 р., що підтверджується платіжним дорученням № 458 від 25.11.2014 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що у зв'язку з порушенням відповідачем грошових зобов'язань за договором № 433М-12 від 04.12.2012 р. Приватним підприємством «Автомагістраль» застосовано приписи ст. 625 Цивільного кодексу України та нараховано інфляційні втрати за час прострочення і 3 % річних від простроченої суми, що становить 1 159 737, 01 грн. та 106 582, 39 грн. відповідно, які позивач просить стягнути із Служби Автомобільних доріг у Київській області в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши умови договору № 433М-12 від 04.12.2012 р., а також норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що за правовими ознаками вищевказаний договір є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст.ст. 843, 844 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі.

У відповідності до ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 889 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні норми закріплені також і в Господарському кодексу України.

Так, відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Суд не приймає до уваги та відхиляє доводи відповідача стосовно відсутності його вини у простроченні зобов'язання за договором № 433М-12 від 04.12.2012 р. та, у наслідок - обов'язку нести відповідальність за порушення такого зобов'язання, оскільки відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід також відзначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18 жовтня 2005 року при розгляді вказаної справи по суті, судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки викладені також у постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.10.2014 р. у справі № 910/6857/14.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо оплати виконаних робіт за договором № 433М-12 від 04.12.2012 р. суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача, розмір 3 % річних від простроченої суми за період з 12.06.2014 р. до 03.12.2014 р, становить 116 637, 33 грн., інфляційні втрати за період з 09.04.2014 р. до 01.11.2014 р. - 1 331 006, 19 грн.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 20 % річних, судом встановлено, що заявлені до стягнення суми не перевищують розрахунок суду.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного підприємства «Автомагістраль» задовольнити.

2. Стягнути із Служби автомобільних доріг у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 11-А, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного підприємства «Автомагістраль» (07351, с. Синяк, вул. Леніна, 68, Київська обл., Вишгородській район, ) 116 637, 33 (сто шістнадцять тисяч шістсот тридцять сім грн. 33 коп.) грн. - 3 % річних, інфляційні втрати у розмірі 1 331 006, 19 (один мільйон триста тридцять одна тисяча шість грн. 19 коп.) грн. та 28 952, 87 (двадцять вісім тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві грн. 87 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.02.2015 р.

Суддя Пригунова А.Б.