ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 911/4819/14

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Виконувача обов'язків прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія», Київська область, м. Бровари

про стягнення 375920,31 грн.

секретар судового засідання Колісник Ю.І.

за участю представників:

від позивача 1: не з'явився;

від позивача 2: Чеботарьова І.Г. (довіреність №14-124 від 13 травня 2014 року);

від відповідача: Коваленко О.М. (довіреність №01-09 від 5 січня 2015 року);

від прокуратури: Колбушкова К.В. (посвідчення №026776 від 3 липня 2014 року).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах держави в особі: Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернувся до господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (далі - відповідач) про стягнення 375920,31 грн.

Заявлені позовні вимоги, а саме: стягнення з відповідача 91053,95 грн. пені, 161245,68 грн. інфляційних втрат та 123620,68 грн. 3% річних обґрунтовані тим, що відповідач не вчасно сплатив грошові кошти за поставлений позивачем газ за договором купівлі-продажу природного газу за №248-ТЕ від 1 серпня 2012 року.

Провадження у справі порушено відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 12 листопада 2014 року та призначено справу до розгляду на 26 листопада 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 26 листопада 2014 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 16 грудня 2014 року.

Відповідно до ухвали суду від 16 грудня 2014 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 27 січня 2015 року.

Відповідно до ухвали суду від 27 січня 2015 року розгляд справи на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України відкладено на 10 лютого 2015 року.

Представник відповідача в усних та письмових поясненнях, викладених у відзиві на позовну заяву, проти позову заперечував.

10 лютого 2015 року відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та прокуратури, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 121 Конституції України прокуратура України становить єдину систему, на яку покладаються: 1) підтримання державного обвинувачення в суді; 2) представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом; 3) нагляд за додержанням законів органами, які проводять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; 4) нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов'язаних з обмеженням особистої свободи громадян; 5) нагляд за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами.

Частиною 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Згідно ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 8 квітня 1999 року у справі №1-1/99 встановлено, що оскільки «інтереси держави» с оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подасться позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, обгрунтовуючи інтереси держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості в особі Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» необхідно зазначити, що відповідно до статуту НАК «Нафтогаз України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №747 «Про утворення Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (в редакції від 2 грудня 2009 року №1354), остання утворена на виконання Указу Президента України №151 від 25 лютого 1998 року «Про реформування нафтогазового комплексу України». Акціонером НАК «Нафтогаз України» є держава в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, а також задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах, здійснюючи управління об'єктами державної власності, виконуючи завдання та функції, покладені на неї державою у газовій та нафтопереробній галузях.

Порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо оплати за спожитий газ завдає шкоди фінансово-економічним інтересам держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та НАК «Нафтогаз України», які в даному випадку позбавлені можливості виконувати завдання, покладені державою у газовій та нафтопереробній галузях, забезпечувати енергетичну безпеку держави, тому, прокуратура Деснянського району на підставі ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» звернулась з даним позовом до суду в інтересах держави в особі зазначених позивачів.

Слід зазначити, що відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України за №7 від 23 березня 2012 року «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» зазначено, що закон не обмежує право прокурора на подання позову в інтересах держави в особі того її органу, що перебуває поза територією, на яку поширюються повноваження даного прокурора.

Право прокурора на подання позову до господарського суду не ставиться законом у залежність від наявності у прокурора матеріалів прокурорської перевірки з того питання, з якого подано позов.

Між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (за договором - продавець) та Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області «Броваритепловодоенергія» (за договором - покупець) 1 серпня 2012 року укладено договір купівлі-продажу природного газу за №248-ТЕ.

Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на територію України, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 2.1 договору продавець передає покупцеві з 1 серпня 2012 року по 31 грудня 2012 року газ обсягом до 20536,54 тис. куб.м.

Відповідно до пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору покупець зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач у період з вересня 2012 року по грудень 2012 року передав, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується підписаними уповноваженими сторонами позивача та відповідача актами приймання - передачі природного газу від 26 листопада 2012 року, від 27 листопада 2012 року, від 30 листопада 2012 року та від 31 грудня 2012 року (том 1, а.с. 22-25), на загальну суму 18542299,10 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання виконав, проте, допустив прострочення платежів.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року між Головним управлінням Держаної казначейської служби у Київській області (за договором - сторона перша), Департаментом фінансів Київської облдержадміністрації (за договором - сторона друга), Фінансовим управлінням Броварської міської ради (за договором - сторона третя), Управлінням житлово-комунального господарства Броварської міської ради (за договором - сторона четверта), Комунальним підприємством Броварської міської ради «Броваритепловодоенергія» (за договором - сторона п'ята) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (за договором - сторона остання) укладено договір про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») за №195/30.

Відповідно до пункту 1 зазначеного договору предметом договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до пункту 24 статті 14 та пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» і Порядку та умов надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що виробляється, транспортується та постачається населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної вади чи місцевого самоврядування, затверджених поставною Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року за №30.

Відповідно до пункту 8 зазначеного договору, сторона п'ята перераховує на рахунок сторони останньої кошти у сумі 4851779,56 грн., у тому числі податок на додану вартість 808629,93 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ згідно з договором від 1 серпня 2012 року за №248-ТЕ за 2012 рік.

Згідно підпункту 2 пункту 11 зазначеного договору сторони зобов'язуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 16 зазначеного договору сторони погодили, що сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

1 квітня 2014 року платіжним дорученням від 1 квітня 2014 року відповідач на рахунок позивача перерахував 4851779,56 грн. за природний газ згідно договору від 1 серпня 2012 року за №248-ТЕ.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої пунктом 7.2 договору поставки природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки, уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу.

Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору поставки природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, і відповідно до пункту 16 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Як вже зазначалось вище, відповідач розрахувався з відповідачем за поставлений природний газ у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків (відповідно до пункту 2 статті 16 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік») за №195/30 від 14 лютого 2014 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №920/270/14, постановах судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 30 вересня 2014 року та від 16 вересня 2014 року (копії наявні в матеріалах справи).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено - 12 лютого 2015 року

Суддя Д.Г. Заєць