ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 року Справа № 904/9421/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Пруднікова В.В. -доповідача

суддів:Орєшкіної Е.В., Широбокової Л.П.

Секретар судового засідання Герун Т.О.

Представники сторін:

від позивача: Школа М.О., представник, довіреність №б/н від 20.11.14;

від позивача: Фоменко Г.В., ФОП, довіреність № 1-к від 01.08.08;

від відповідача: Меркулова О.О., представник, довіреність № б/н від 18.12.14;

Розглядається апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі №904/9421/14

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфон Транс", м. Луганськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі №904/9421/14 (суддя Петренко І.В) позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гріфон Транс" 519200, 00 грн. - основного боргу за договором транспортно-експедиційного обслуговування; 514593, 00 - штрафу, згідно п. 6.2.11 договору; 25494, 30 грн. пені; 14678, 090 грн. інфляційних втрат; 23956,53грн. - річних; в частині стягнення 12747, 15 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення і постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.01.15р.. прийнято апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні. Розгляд справи призначено на 04.02.15р.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Суд апеляційної інстанції, вислухавши у судовому засіданні представників сторін дослідивши наявні у справі докази, перевірив правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, повноту їх дослідження та юридичну оцінку, підстав для задоволення апеляційної скарги не знаходить, виходячи з наступного.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гріфон Транс" (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" (замовник) укладено договір на транспортно - експедиційне обслуговування № 081230 від 25.12.13р.

Відповідно до п. 1.1 договору експедитор, діючи за дорученням замовника, в межах цього договору надає послуги замовнику в організації перевезень найманим вантажним транспортом, згідно із діючим законодавством України, вимог міжнародних Конвенцій та Угод в сфері міжнародних перевезень.

Пунктом 2.2 договору визначено, що виконання кожного міжнародного перевезення, в рамках даного договору, оформлюється окремим замовленням на конкретне перевезення у формі заявки, в якій обумовлені конкретні умови та вартість кожного перевезення.

Згідно з пунктом 2.1договору, експедитор надає одну або декілька послуг: організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом по території України та зарубіжних країн на підставі відповідних заявок; здійснює розсилання товарно-транспортної документації; за погодженням із замовником виконує інші доручення замовника.

Факт виконання кожного міжнародного автомобільного перевезення, підтверджується відповідним актом виконаних робіт, що виписується експедитором після здачі вантажу вантажовласнику, вказаному в заявці, та направляється замовнику разом із документами, визначеними в п.5.10 договору(п. 5.6 договору)

Пунктом 5.1 договору визначено, що вартість перевезення та інших послуг обумовлюється у окремих заявках замовника, що направляються експедитору, які є невід'ємною частиною даного договору.

Порядок та строки оплати за виконані послуги зазначаються в заявці, що направляється замовником експедитору перед конкретним перевезенням (групою однотипних перевезень). В разі, якщо в заявці не зазначений порядок та строки здійснення оплати за надані послуги, оплата замовником експедитору здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту отримання вантажу вантажовласником. (п. 5.8 договору)

Сторонами у встановленому порядку узгоджено заявки на перевезення вантажу, в яких зазначено його найменування, кількість, дата подачі під завантаження, адреса завантаження, строки доставки, адреса вивантаження, вартість послуг з перевезення вантажу, порядок та строки оплати. В заявках сторонами визначено строки оплати послуг - по факту доставки вантажу вантажоотримувачу протягом шести десяти календарних днів.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо). Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов'язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно положень статті 931 Цивільного кодексу України розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно частини 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до умов укладеного договору, узгоджених сторонами заявок на перевезення вантажу, позивачем надано відповідачу послуги на суму 635 300, 00 грн. Факт надання послуг підтверджується доданими до матеріалів справи актами здачі-приймання робіт, підписаних відповідачем без заперечень, накладними на перевезення вантажу, рахунками-фактурами.

Надання позивачем послуг по договору № 081230 від 25.12.13р. на суму 635300, 00 грн. відповідачем не заперечується. Оплата спожитих послуг відповідачем проведена частково на суму 116100, 00 грн. Докази оплати решти боргу у сумі 519200, 00 грн. відповідачем не надано.

За даних обставин вимоги позивача щодо стягнення 519200, 00 грн. боргу є обґрунтованими та судом першої інстанції задоволено правомірно.

Згідно з ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 6.2.12 договору в разі прострочення платежу, винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, в межах строків, передбачених ч. 6 ст. 232 ГК України.

Згідно з п. 6.2.11 договору у випадку затримки оплати, передбаченої розділом 5 договору, замовник сплачує експедитору штраф у розмірі 100% від вартості наданих послуг, що зазначена у заявці, а також від зобов»язань, що зазначені у п.п. 6.2.1-6.2.5 договору.

Факт прострочки оплати наданих позивачем послуг по договору № 081230 від 25.12.13р. підтверджується матеріалами справи. Тому, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 14678, 00 грн. за період з 25.02.14р. по 21.11.14р., річних у сумі 3117, 69 грн. за період з 25.02.14р. по 21.11.14р., пені у сумі 25494, 30 грн., а також штрафу у сумі 635300, 00 грн., відповідно до п. 6.2.11 договору є також правомірними.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Позивач нарахував відповідачу до стягнення проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 12747,15грн. за загальний період з 25.02.2014р. по 21.11.2014р., відповідно до ст. 536 ЦК України.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що стаття 536 Цивільного кодексу України не підлягає застосуванню до спірних правовідносин та відмовив позивачу у стягненні 12747,15 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 83 ГПК України, господарський суд приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов»язання.

Судом першої інстанції при розгляді спору було застосовано вимоги ст. 83 ГПК України, та зменшено розмір підлягаючого стягненню штрафу на 19 відсотків, стягнуто з відповідача 514 593, 00 грн. штрафу за затримку оплати наданих послуг. В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що судом першої інстанції не було з»ясовано всі обставини справи, не враховано майновий стан відповідача, його скрутне матеріальне становище.

В судовому засіданні, яке відбулось 04.02.15р. було оголошено перерву, відповідач зобов»язаний надати у наступне судове засідання докази на підтвердження його доводів, зокрема щодо скрутного майнового стану підприємства. Належних доказів на підтвердження викладених в апеляційній скарзі доводів, на вимогу суду, відповідачем не надано. Додане до апеляційної скарги рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при торгово-промисловій палаті таковим не являється, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при частковому задоволенні позову судовий збір покладається на обидві сторони, пропорційно задоволених позовних вимог. Судом першої інстанції позовні вимоги визнано обґрунтованими в частині стягнення загальної суми 1197789, 99 грн. Згідно з законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, при подачі позову майнового характеру, ставка судового збору складає 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати. При розгляді спору в суді першої інстанції стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 23956, 00 грн., що відповідає вимогам закону України «Про судовий збір». У разі зменшення судом розміру підлягаючих до стягнення штрафних санкцій судовий збір покладається на відповідача не в розмірі фактично стягнутих санкцій, а з розміру санкцій, які підлягали б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. (п. 4.3 Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України»)

За викладених обставин, оскаржене рішення відповідає матеріалам справи та нормам діючого законодавства, тому підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ст.ст.99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод бурового обладнання" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.12.2014р. у справі №904/9421/14- залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської від 18.12.2014р. у справі №904/9421/14- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий В.В. Прудніков

Судді Е.В. Орєшкіна

Л.П. Широбокова

23.02.15