ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 926/1375/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Давид Л.Л.

Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.

за участю представників:

позивача: Дяченко М.М. - представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача: Черненко В.В. - представник (довіреність в матеріалах справи);

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецької міської ради, вих. № 01/02-18-4242 від 27.10.2014

на рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.2014 (суддя Ніколаєв М.І.)

у справі № 926/1375/14

за позовом: Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Віза-Вторма", м. Чернівці

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області, м. Чернівці

про звільнення та повернення земельної ділянки.

Чернівецька міська рада звернулася до Господарського суду Чернівецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Віза-Вторма" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державної інспекції сільського господарства у Чернівецькій області з позовом про звільнення та повернення земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 16.10.2014 у справі № 926/1375/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

При вирішення спору, місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Віза-Вторма» зареєстроване право власності на нежитлове приміщення павільйон металевий, каркас цегляний, площею 145 кв.м., що знаходиться на бульварі Героїв Сталінграду, 15-А в м. Чернівці, у зв'язку з чим, у нього виникло право одержати земельну ділянку в користування.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - Чернівецька міська рада звернулась до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.2014, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права та неповним з'ясування обставин, що мають значення по справі.

Зокрема, покликається на обов'язковість актів органів місцевого самоврядування на відповідній території для усіх підприємств, установ, організацій, якщо вони не визнані незаконними в судовому порядку. Також, зазначає, що право власності на об'єкт нерухомого майна виникло лише 23.09.2014.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 20.11.14 у складі колегії суддів: головуючий суддя Юрченко Я.О., судді Зварич О.В. та Хабіб М.І. апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 09.12.14.

9 грудня 2014 року відповідач, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.14 у справі № 926/1375/14 з підстав його обґрунтованості та законності без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду від 09.12.14 та 20.01.2015.

Розпорядженням голови Львівського апеляційного господарського суду від 09.02.2015 у зв'язку з перебуванням судді Зварич О.В. у відпустці, у склад судової колегії внесено зміни, замість судді Зварич О.В. введено суддю Давид Л.Л.

В дане судове засідання з'явився представник позивача та підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. Вимоги ухвали суду від 20.01.2015 в частині надання належним чином засвідченої копії рішення Виконкому Чернівецької міської ради від 7 березня 2000 року № 175/5 не виконав.

Представник відповідача в судовому засіданні надав суду для огляду оригінали договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу на аукціоні виробничо-заготівельного підприємства "Чернівцівторресурси" № КП-108 від 03.09.1997 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.09.2014, просив залишити рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.2014 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судовою колегією оглянуто оригінали вищевказаних документів та встановлено відповідність копій, які містяться в матеріалах справи даним оригіналам.

Третя особа явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, причини неявки суду не повідомила.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.2014 у справі № 926/1375/14 - залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03.09.1997, закрите акціонерне товариство "Віза-Вторма" придбало у власність павільйон металевий площею 145 кв.м., що знаходиться на бульварі Героїв Сталінграду, 15-А в м. Чернівці.

1 лютого 2001 року Чернівецькою міською радою видано акціонерному товариству закритого типу «Віза-Вторма» державний акт на право постійного користування землею І-ЧВ № 001374, зареєстрований в книзі записів Державних актів на право постійного користування землею за № 1754.

Постановою Господарського суду Чернівецької області від 14.06.2006, залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.11.2006 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.10.2008 визнано недійсним вищевказаний Державний акт на право постійного користування землею від 01.02.2001 І-ЧВ № 001374 в частині земельних ділянок: № 3 - вул. Руська, 249-А, площею 0,0236 га; № 4 - вул. Чапаєва, 83, площею 0,0416 га; № 5 - бульвар Героїв Сталінграду, 15-А, площею 0,0325 га; № 6 - вул. Обертинська, 1, площею 0,0299 га; № 7 - вул. Л.Кобилиці, 100-А. площею 0,0225 га

Відповідно до п. 1.1 нової редакції статуту, що затверджений рішенням загальних зборів відповідача від 22.04.2011, товариство з обмеженою відповідальністю "Віза-Вторма" є правонаступником акціонерного товариства закритого типу "Віза-Вторма", зареєстрованого Виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 10/07/1997 за № 632-п.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області від 07.02.2013. встановлено, що відповідач користується спірною земельною ділянкою без правопосвідчуючих документів, відтак, винесено припис № 00471 від 07.02.013.

11 лютого 2013 року відповідач звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою про надання в оренду земельної ділянки площею 0,0325 га, що знаходиться на бульварі Героїв Сталінграду,15-А в м. Чернівці.

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області від 18.02.2013 встановлено, що порушення, викладені в приписі № 00471 від 07.02.013р. усунено.

Пунктом 19 рішення Чернівецької міської ради 35 сесії VI скликання № 835 від 25.04.2013 відповідачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки за адресою бульвар Героїв Сталінграду,15-А в м. Чернівці, площею 0,0325 га для обслуговування павільйону в зв'язку з неналежним утриманням земельної ділянки.

Зобов'язано товариство з обмеженою відповідальністю «Віза-Вторма» земельну ділянку за адресою бульвар Героїв Сталінграду,15-А в м. Чернівці, площею 0,0325 в 30-денний термін з дня прийняття рішення привести в належний стан, звільнити та передати спірну земельну ділянку міській раді за актом приймання-передачі (пункт 19.1).

Однак, матеріали справи не містять доказів неналежного утримання спірної земельної ділянки.

Поряд з цим, матеріали справи містять витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого 23.09.2014 за відповідачем зареєстровано право власності на нежитлове приміщення - павільйон металевий, каркас цегляний, площею 145 кв.м., що знаходиться на бульварі Героїв Сталінграду,15-А в м. Чернівці.

Відтак, станом на момент вирішення спору відповідач є власником нерухомого майна, від якого позивач просить звільнити спірну земельну ділянку.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 80 Земельного кодексу України суб'єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Згідно п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 1 Закону України „Про державний контроль за використанням та охороною земель" передбачено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки (п. 3.1 постанови пленуму ВГС України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

У вирішенні питання про застосування відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки господарським судам необхідно враховувати, що саме по собі встановлення судом наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. Господарським судам у вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об'єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності (п. 1,6 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

При цьому, в разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах), що передбачено ч.2 ст. 134 Земельного кодексу України.

Пунктом 3.4 постанови пленуму ВГС України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" передбачено, що за змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 ЦК України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. Тому відсутність у такої особи переоформлених на її ім'я правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне зайняття земельної ділянки. З урахуванням викладеного в таких випадках положення статті 212 ЗК України застосуванню не підлягають.

Оскільки відповідач оформив право власності на нерухоме майно, в останнього виникло право одержати її в користування (чи власність), що унеможливлює задоволення позову.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає такими, що не спростовують правомірні висновки місцевого господарського суду та не слугують підставою для його скасування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки скаржник, у встановленому законом порядку, не подав належних та допустимих доказів, які б з достовірністю підтверджували доводи, викладені в апеляційній скарзі, та обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Чернівецької області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 16.10.2014 у справі № 926/1375/14 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 12.02.2015

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Давид Л.Л.

Суддя Хабіб М.І.