ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа № 922/1782/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

прокурора: Буч Р.В., посвідчення № 015599, від 14.03.13р. Ногіної О.М., посвідчення № 008307, від 09.10.12.р.

позивача - не з'явився,

відповідача -не з'явився,

1-а 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - не з'явилась,

2-а 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Антонюка В.М., за довіреністю №03 від 12 січня 2015 року,

3-я 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - не з'явилась,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу прокурора Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківської області (вх. №4102 Х/1-42) на рішення господарського суду Харківської області від 10.06.14 у справі № 922/1782/14

за позовом Приватного підприємця ОСОБА_3,

до ПАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш",

1-а 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області,

2-а 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Регіональне відділення Фонду державного майна України

3-я 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України

про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 10 червня 2014 року у справі №922/1782/14 (суддя Аюпова Р. М.) позов задоволено частково. Визнано за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на приміщення №№ 19, 31, 32, 33 загальною площею 87,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (перший поверх гуртожитку ВАТ "Укрелектромаш"). В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з даним висновком суду першої інстанції, прокурор Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог.

22 грудня 2014 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківської області надало суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№12774).

12 січня 2015 року від позивача надійшла заява (вх.№216) про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів у судовому засідання 12 січня 2015 року, з урахуванням того, що спірне нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, є державною формою власності, а на момент укладення договору оренди від 10 серпня 2001 року, у відповідності до положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції закону від 17.05.2001 року, орендодавцем державного майна виступав Фонд державного майна України, колегія суддів дішла висновку про доцільність його залучення до участі у справі.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

Враховуючи зазначене, з огляду на той факт, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки Регіонального відділення Фонду державного майна України, колегія суддів вирішила залучити його до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Одночасно, колегія суддів розглянувши клопотання Регіонального відділення Фонду державного майна України про залучення до участі у справі Міністерства економіки та торгівлі України та Харківської міської ради, судова колегія дійшла висновку про його часткове задоволення враховуючи наступні обставини.

Положенням пункту 5 статті 116 Конституції України та рішенням Конституційного суду України від 01 липня 1998 року №9-рп у справі 01/1501-97 №1-8/98 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини четвертої статті 3, частини другої статті 5, частини другої та сьомої статті 7 і частини пятої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про приватизацію майна державних підприємств" від 19 лютого 1997 року) (справа щодо приватизації державного майна) визначено Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади, який здійснює управління об'єктами державної власності.

Враховуючи той факт, що на момент укладення договору оренди від 10 серпня 2001 року органом управління спірного майна, у відповідності до Указу президента України від 23 жовтня 2000 року № 1159/2000, було Міністерство економіки України, яке насьогоднійшній день уособлює Міністерство економіки та торгівлі України, судова колегія дійшла висновку про доцільність його залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У зв'язку з тим, що рішення у даній справі не може вплинути на права та обов'язки Харківської міської ради, судова колегія дійшла висновку про недоцільність її залучення до участі у справі, і як наслідок відмовила в задоволенні в цій частині клопотання Фонду державного майна України.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду під час судового засідання 12 січня 2015 року, з огляду на клопотання позивача про відкладення розгляду справи, необхідністю надання додаткових документів, залученням третіх осіб, для формування об'єктивних і повних висновків відносно матеріалів справи та фактичних обставин спору, з метою винесення законного та обгрунтованого рішення у справі, судова колегія дійшла висновку щодо відкладення розгляду справи.

28 січня 2015 року від 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшло клопотання (вх.№1243) про відкладення розгляду справи.

28 січня 2015 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№1244).

Під час судового засідання, 28 січня 2015 року у судовому засіданні прокурорами було надано додаткові пояснення до спрви та клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги на 15 днів та відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, розглянувши дане клопотання дійшла висновку про їх задоволення.

Відповідно до статті 69 Господарського процесуального Кодексу України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

З огляду на клопотання прокурора прокуратури Московського району, прокурора прокуратури Харківської області про продовження строку розгляду справи та про відкладення розгляду справи, клопотання представника позивача та 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про відкладення розгляду справи, та необхідністю надання прокурором додаткових документів, з метою забезпечення необхідних умов для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відкладення розгляду справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 28 січня 2015 року строк розгляду апеляційної скарги було продовжено до 15 діб.

04 лютого від Міністерства економічного розвитку і торгівлі України надійшов відзив (вх.№1729), в якому останній просить апеляційну скаргу задовольнити повністю, рішення господарського суду Харківської області від 10.06.2014 року у справі №922/1782/14 скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне майно та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, Міністерством економічного розвитку і торгівлі України було зазначено про проведення розгляду справи без участі їх представника.

У судове засідання, яке відбулось 09 лютого 2015 року з'явились прокурори, представник 2-ої третьої особи. Інші сторони своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка позивача, відповідача, 1-ої та 3-ої 3-ої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача не була визнана обов'язковою, а також те, що їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними матеріалами у справі.

Розглянувши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

10.08.2001р. між Відкритим акціонерним товариством "Укрелектромаш" (відповідач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (позивач, орендар) укладено договір оренди приміщення з правом викупу № 34/82, відповідно до п.1 якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння приміщення першого поверху (гуртожиток), розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1.4. договору, вартість об'єкта складає 15351,27 грн.

Згідно з п. 4.1. договору, розмір орендної плати складає 718,74 грн. на місяць.

Відповідно до п. 6.4. договору, після виплати орендарем через орендну плату вартості основних фондів, переданих йому орендарем, згідно з цим договором, основні фонди (в міру виплати окремих з них) переходять у власність орендаря.

Відповідно до акту приймання-передачі, підписаного сторонами 01.09.2001р., ФОП ОСОБА_3 прийняла в оренду приміщення першого поверху (гуртожиток), розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій до прибуткового касового ордеру, позивач сплатив в повному обсязі через орендну плату вартість основних фондів, переданих позивачу за договором оренди від 10.08.2001р.

Звертаючись з позовними вимогами до суду першої інстанції позивач зазначив що, в порушення п. 6.4. договору оренди від 10.08.2001р. акт приймання - передачі спірного нерухомого майна у власність не підписав, у зв'язку з чим просить визнати право власності у судовому порядку.

Одночасно в якості доказу позивачем було надано копію реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 03.11.2000р., наданого до господарського суду КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок (гуртожиток) літ. "А-9", загальною площею 8694,3 кв.м., розташований в АДРЕСА_2, зареєстрований за акціонерним товариством "Укрелектромаш" на праві приватної власності, на підставі Закону України "Про власність" від 07.02.1991р., довідки про балансову належність від 26.10.2000р. № 19-34/706, та записано в реєстрову книгу за реєстровим номером №2717.

Також позивачем було надано лист Комунального підприємства Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 02 червня 2014 року, в якому було зазначено, що гуртожиток літ. «А-9» вцілому, враховуючи нежитлові приміщення першого поверху, розташований за адресою: в АДРЕСА_2, знаходиться у власності публічного акціонерного товариства «Укрелектромаш» на підставі довідки про балансову належність від 26.10.2000 року №19-34/706, реєстровий №2717.

Розглядаючи спір по суті заявлених вимог, судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги в повному обсязі. Визнано за Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на приміщення №№ 19, 31, 32, 33 загальною площею 87,4 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (перший поверх гуртожитку ВАТ "Укрелектромаш"). В основу мотивування рішення було покладно той факт, що сторонами було передбачено перехід у власність орендаря майна, яке орендується, якщо орендар вніс орендодавцеві всю належну йому орендну плату з вартості основних фондів, переданих орендодавцем згідно з договором оренди від 10.08.2001р. А таким чином виходячи з повною виплатою орендною платою вартості основних фондів позивач набув права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 (перший поверх гуртожитку ВАТ "Укрелектромаш").

Не погодившись з даним висновком суду першої інстанції, прокурор Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківської області звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог.

В основу мотивування апеляційної скарги прокурором було зазначено на неприпустимості передання нерухомого майна АДРЕСА_2 (перший поверх гуртожитку ВАТ "Укрелектромаш") у власність позивача з огляду на неможливість відповідачем передання в оренду даного приміщення без згоди Фонду держаного майна України.

Одночасно прокурором було надано лист КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації від 19.11.2014 року №1053/3, наданого на запит прокуратури району, відповідно до якого, гуртожиток літ. «А-9» по АДРЕСА_2, площею 8694, 3 кв.м. зареєстрований за Державою в особі Верховної Ради (користувач-відкрите АТ «Укрелектромаш») згідно реєстраційного посвідчення від 03.11.2000 (реєстраційний номер 2717), виданого на підставі: Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду не погоджується з рішення господарського суду Харківської області від 10.06.14 у справі № 922/1782/14 в повному обсязі виходячи з наступного.

Як було зазначено колегією суддів, 10.08.2001р. між Відкритим акціонерним товариством "Укрелектромаш" (відповідач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (позивач, орендар) укладено договір оренди приміщення з правом викупу № 34/82, відповідно до п.1 якого орендодавець передає, а орендар бере в тимчасове володіння приміщення першого поверху (гуртожиток), розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Так предметом даного договору оренду виступило нерухоме майно, а саме приміщення першого поверху (гуртожитку), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 60 кв.м.

В положенні пункту 6.4 (Том 1 а.с. 10) сторонами було погоджено, що після виплати орендарем через орендну плату вартості основних фондів, переданих йому орендодавцем згідно договору, основні фонди (в міру виплати окремих з них) переходять у власність орендаря.

У відповідності до положень статті 4. Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 ( в редакції чинній на момент укладення договору оренди ) цивільні права і обов'язки виникають: з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Положенням статті 128. Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 ( в редакції чинній на момент укладення договору оренди ) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Тобто підставою визнання права власності за договором оренди приміщення з правом викупу № 34/82 є встановлення судом факту правомірності даного правочину.

А отже суду необхідно було здійснити перевірку відповідності даного договору вимогам законодавства, яке діяло на момент його укладення (10.08.2001р).

Колегія суддів звертає увагу, що предметом даного договору оренду виступило нерухоме майно, а саме приміщення першого поверху (гуртожитку), яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 60 кв.м.

В якості доказу на можливість передання даного об'єкту Відкритим акціонерним товариством "Укрелектромаш" в оренду, позивачем було надано копію реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 03.11.2000р., наданого до господарського суду КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації", житловий будинок (гуртожиток) літ. "А-9", загальною площею 8694,3 кв.м., розташований в АДРЕСА_2, зареєстрований за акціонерним товариством "Укрелектромаш" на праві приватної власності, на підставі Закону України "Про власність" від 07.02.1991р., довідки про балансову належність від 26.10.2000р. № 19-34/706, та записано в реєстрову книгу за реєстровим номером №2717.(Том 1 а.с.39)

Втім прокурором було надано лист КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації від 19.11.2014 року №1053/3, наданого на запит прокуратури району, відповідно до якого, гуртожиток літ. «А-9» по АДРЕСА_2, площею 8694, 3 кв.м. зареєстрований за Державою в особі Верховної Ради (користувач-відкрите АТ «Укрелектромаш») згідно реєстраційного посвідчення від 03.11.2000 (реєстраційний номер 2717), виданого на підставі: Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року.(Том 1 а.с.77-78)

В матеріалах справи наявне реєстраційне посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, відповідно до змісту якого, гуртожиток літ. «А-9» по АДРЕСА_2, площею 8694, 3 кв.м. зареєстрований за Державою в особі Верховної Ради (користувач-відкрите АТ «Укрелектромаш»)на праві державної власності.(Том 1 а.с.84)

Згідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 02 червня 2014 року №2410403 літ. «А-9» по АДРЕСА_2, враховуючи нежитлові приміщення першого поверху, знаходяться на балансі відкритого АТ «Укрелектромаш» на підставі довідки про балансову належність від 26.10.2000 року №19-34/706, реєстровий номер №27/17.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Том 1 а.с.127-228) на час її формування 18.11.2014 року вбачається відсутність прав власності на нерухоме майно за адресою по АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», наданої за результатами розгляду листа прокурора району від 22.01. 2015 року №04.25-922 вих./15, вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи, станом на 31.12.2012 року, гуртожиток (літ. «А-9») по АДРЕСА_2, був зареєстрований за державою в особі Верховної Ради України згідно реєстраційного посвідчення від 03.11.2000 (реєстраційний номер 2717).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що на момент укладення договору оренду приміщення з правом викупу № 34/82, спірне майно будучи державною власністю знаходилось виключно на балансі ВАТ «Укрелетромаш». Одночасно судом наголошується на недостовірності наданих позивачем доказів, а саме копії реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 03.11.2000р. та листа Комунального підприємства Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 02 червня 2014 року, в якому було зазначено, що гуртожиток літ. «А-9» вцілому, враховуючи нежитлові приміщення першого поверху, розташований за адресою: в АДРЕСА_2, знаходиться у власності публічного акціонерного товариства «Укрелектромаш» на підставі довідки про балансову належність від 26.10.2000 року №19-34/706, оскільки по-перше, дані докази не були надані позивачем в оригіналі, а по-друге, відомості зазначені в них були офіційно заперечені належними органами, з зазначенням достовірних даних.

В якості належного доказу, на підтвердження даної правової позиції, колегія суддів приймає доказ прокурора, а саме копію договору оренди №845-Н від 16 липня 2004 року, укладеного між Орендодавцем-Фондом Державного майна України по Харківській області та Орендарем-ОСОБА_4. стосовно предмету орендування - нежитлового приміщення в цокольному поверсі 9-ти поверхової будівлі гуртужитку, площею 31,2 кв.м, розміщеного за адресою: в АДРЕСА_2, що знаходиться на балансі Публічного акціонерного товариства «Укрелектромаш» та не ввійшла до його статутного фонду при корпоратизації. Тобто в даному договору було чітко визначено форму власності нерухомого майна за даною адресою - знаходження виключно на балансі відповідача. Судом наголошується, що баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна, який жодним чином не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації).

На момент погодження договору №34/82 питання процедури передання в оренду державного майна регулювалось ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року. Так даний закон був покликаний забезпечити підвищення ефективності використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду фізичним та юридичним особам.

У відповідності до абзацу 4 частини 1 зазначеного Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об'єктом оренди є майно, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

В той же час, в положенні статті 5 було визначено, що орендодавцем цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва .

Дане положення кореспондується з частиною 1 Постанови Верховної Ради України "Про Тимчасове положення про Фонд державного майна України", якою визначено Фонд державного майна України (Фонд) державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

У відповідності до положень Наказу Фонду державного майна «Про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі» від 19.05.1999 року, норми якого застосовуються при управлінні тим державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, а саме пункту 4, господарські товариства, на балансі яких перебуває державне майно, яке не увійшло до статутних фондів у процесі приватизації, несуть відповідальність за збереження такого майна відповідно до Закону України "Про власність" та Цивільного кодексу Української РСР.

В той же час пунктом 1.4 даного наказу передбачено передачу майна в оренду виключно відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

З аналізу даних нормативних положень вбачається, що на момент укладення договору оренди, передача в оренду державного майна, а саме майна яке знаходиться на балансі підприємств, яке не увійшло до їх статутних фондів у процесі приватизації, (що має місце в нашому випадку) здійснювалось за згодою Фонду державного майна України. Так виключно лише останній міг бути орендодавцем такого майна.

За таких обставин колегія суддів наголошує на неприпустимості передання відповідачем - ПАТ "Харківський електротехнічний завод "Укрелектромаш" в оренду спірного майна. Тобто відповідач, у відповідності до приписів законодавства, не мав на момент укладання договору оренди обсягу прав стосовно реалізації даного правочину. У зв'язку з чим даний договір є прийнятим з грубим порушенням умов законодавства.

Крім того, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду наголошує на порушенні істотних умов договору оренди, об'єктом якого виступає державне майно.

Відповідно до положень статті 153 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року ( в редакції чинній на момент укладення договору оренди ) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Так відповідно до положень статті 10 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна». Істотними умовами договору оренди є:

- об'єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації);

- термін, на який укладається договір оренди;

- орендна плата з урахуванням її індексації;

- порядок використання амортизаційних відрахувань;

- відновлення орендованого майна та умови його повернення;

- виконання зобов'язань;

- відповідальність сторін;

- страхування орендарем взятого ним в оренду майна;

- обов'язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

Тобто проаналізувавши зміст договору оренди від 10 серпня 2001 року №34/82, вбачається відсутність положень стосовно страхування орендарем взятого ним в оренду майна, визначення умов його повернення, визначення індексації орендної плати.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на відсутність в договорі проведення оцінки вартості майна з урахуванням її індексації - як обов'язкової істотної умови договору оренди державного майна.

Така оцінка повинна повинна була бути реалізованою відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1995 р. № 629 «Про затвердження Методики оцінки вартості об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів, якою встановлюється порядок оцінки державного майна, що передається в оренду, за відносною вартістю з урахуванням його зносу.

В межах пунктів 17, 19- 20 зазначеної постанови визначено, що до окремого індивідуально визначеного майна належать будівлі, споруди, приміщення, машини, устаткування та інші облікові одиниці основних засобів, нематеріальні активи, малоцінні та швидкозношувані предмети, виробничі запаси, незавершене виробництво, готова продукція, незавершене капітальне будівництво та інші цінності, що виділяються в самостійний об'єкт оренди.

При цьому оцінка вартості іншого окремого індивідуально визначеного майна проводиться з урахуванням вимог розділу IV Методики оцінки вартості об'єктів приватизації, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 1995 р. № 36. Підсумкова оцінка окремого індивідуально визначеного майна завершується складанням акта, який затверджується керівником підприємства.

До акта додаються відомості розрахунку вартості окремого індивідуально визначеного майна, що передається в оренду. У разі передачі в оренду будівель, споруд, приміщень акт оцінки погоджується з відповідним органом, визначеним у абзацах другому і третьому статті 5 Закону України "Про оренду державного майна".

Втім з матеріалів справи вбачається відсутність безпосереднього складання даного акту, незважаючи на той факт, що у відповідності до положень статті 11 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» така оцінка об'єкту оренди повинна передувати укладенню договору.

Не вбачається існування даного акту й самим договором. Так в додатках до договору (Том 1 а.с.11) фігурує виключно розрахунок орендної плати (Том 1 а.с.12 ) та акт здачі-приймання(Том 1 а.с.13).

Більш того, судом апеляційної інстанції наголошується на непередбаченості законодавством на момент укладення договору можливості викупу орендарем орендованого майна за договором. Так істотними умовами договору оренди було саме визначення терміну оренди та умов повернення орендованого майна.

За таких обставин судом констатується про порушення позивачем при укладенні договору умов законодавства, а саме не погодження істотних умов договору оренди державного майна.

Враховуючи вищезазначене апеляційний суд приходить до висновку, що в момент підписання договору оренди було порушено приписи законодавства, а саме невідповідність суб'єктного складу та відсутність в договорі істотних умов таких договорів, що в контексті статті 4. Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 (в редакції чинній на момент укладення договору оренди) унеможливлює виникнення цивільних прав у позивача - права власності за відповідним договором.

Одночасно колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що судом першої інстанції було проігноровано той факт, що об'єктом оренди за договором №34/82 виступало нерухоме майно по АДРЕСА_2 площею 60 кв.м, натомість як предмет позову полягає у визнанні права власності на приміщення №19,33,32,31 загальною площею 87,4 кв.м. по АДРЕСА_2 та зобов'язанні Державну Реєстраційну службу зареєструвати право власності на дане майно.

В обґрунтуванні даної вимоги позивачем було вказано лише про збільшення площі раніше орендованого приміщення шляхом його переобладнання, а отже жодним чином не доведено необхідність визнання права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 площею 27, 4 кв.м. Втім не дослідивши правовий статус даного нерухомого майна по АДРЕСА_2 площею 27, 4 кв.м, що за своєю суттю, як зазначає сам позивач, є «переобладнанням», господарський суд визнав за позивачем право власності на останнє.

Більш того, судом апеляційної інстанції звертається увага, що зі змісту договору взагалі вбачається незрозумілим реальна площа орендованого приміщення. Так відповідно до пункту 1.3 договору, загальною площею орендованого приміщення є 60 кв.м, натомість як в розрахунках орендної плати орендованого приміщення (Том 1 а.с.12) зазначена площа 72,6 кв.м. Про розмір даної площі орендованого приміщення йдеться також в позовній заяві ФОП ОСОБА_3 Втім позивачем не було наведено жодного обґрунтування стосовно даних розбіжностей, що в свою чергу також підтверджує недоведеність позовних вимог.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Враховуючи той факт, що висновки суду першої інстанції не відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора, скасування рішення господарського суду Харківської області від 10.06.14 у справі № 922/1782/14, та прийняття нового рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 2 статті 103, пунктами 3, 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Московського району міста Харкова в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківської області задовольнити.

Рішення Господарського суду Харківської області від 10.06.14 у справі № 922/1782/14 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.