ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2015 р. Справа № 923/1923/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг", м.Київ

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, с. Заозерне, Каховський район, Херсонська область,

про стягнення 18 623,55 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Афанасьєва Є.Є., уповн. представник, довіреність від 01.09.2014р.;

від відповідача - не прибув.

Обставини справи: провадження у справі порушено за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (позивач) до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення 18 623,55 грн., з яких 14 794,92 грн. заборгованості з оплати товару, 58,37 грн. річних (3 %), 281,10 грн. інфляційних збитків, 530,18 грн. пені та 2 958,98 грн. штрафу, у зв'язку з невиконання відповідачем зобов'язань за договором поставки від 04.04.2014р. № 000116-544.

Ухвалою суду від 03.02.2015р. розгляд справи було відкладено на 16.02.2015р. з метою повторного витребування від відповідача документів, як необхідні для розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з зазначених у позовній заяві підстав.

Відповідач належним чином повідомлений судом про місце та час розгляду справи. Ухвали суду від 31.12.2014р. та 03.02.2015р. по справі надіслано судом поштою, за вказаною у позовній заяві адресою відповідача, яка співпадає з зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на час розгляду справи місцем проживання відповідача, згідно витягу на відповідача з цього реєстру (а.с.39-40). Першу з цих ухвал надіслано рекомендованим листом з повідомленням, іншу - рекомендованим листом. До суду повернулося та залучено до матеріалів справи поштове повідомлення (а.с.22) про вручення 09.01.2015р. за місцем проживання відповідача рекомендованого листа з ухвалою суду від 31.12.2014р. по справі. Надісланий судом рекомендований лист з ухвалою від 03.02.2015р. по справі не повертався до суду без вручення відповідачу. Проте, відповідач або його представник у судові засідання 03.02.2015р. та 19.02.2015р. не прибули. При цьому, відповідач не надав суду відзив на позовну заяву та витребувані від відповідача судом, згідно з ухвалами по справі, документи. Про причини цього суду не повідомлено. До суду не надходили заяви та клопотання відповідача щодо судових засідань 03.02.2015р. та 19.02.2015р.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за його відсутності неможливо розглянути певну справу. Неявка відповідача або його представника не унеможливлює розгляд справи № 923/1923/14. Розгляд справи за відсутності відповідача та/або його представника, при тому, що судом належним чином повідомлено відповідача про місце та час розгляду справи, не є порушенням процесуальних прав відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України у разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

Після закінчення розгляду справи, в судовому засіданні 19.02.2015р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (надалі - позивач) та Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі - відповідач) уклали 04.04.2014р. між собою договір поставки № 000116-544, на умовах якого позивач зобов'язався передати у власність відповідачеві, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити товар - алкогольні та безалкогольні напої, у кількості, асортименті та за цінами, згідно видаткових та товарно-транспортних накладних, які є невід'ємними складовими договору (надалі - договір). Відповідно до п. 2.2. та п.2.4. договору товар поставляється окремими партіями, партією є товар, що вказаній у одній видатковій накладній, на умовах DDP (Інкотермс 2000 року) за місцезнаходженням торгівельної точки відповідача. Згідно з п. 2.10. договору моментом передачі партії товару (датою поставки) та моментом переходу права власності на товар є дата фактичного отримання продукції відповідачем, яка вказана в підписаній позивачем та відповідачем видатковій накладній. У разі відсутності відмітки відповідача на примірнику видаткової накладної позивача про дату фактичного отримання товару, датою поставки та моментом переходу права власності на товар вважається дата видачі видаткової накладної. Згідно з п. 2.7. договору відповідач зобов'язався сплачувати вартість кожної партії товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача або шляхом внесення грошових коштів у касу позивача. Згідно з п. 2.9. договору відповідач зобов'язався оплачувати кожну отриману від позивача партію товару протягом семи календарних днів з моменту отримання відповідної партії товару.

Відповідно до п. 7.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами договору та діє до 31.12.2014р. Згідно з п. 7.2. договору припинення дії договору не є підставою для припинення невиконаних грошових зобов'язань, передбачених даним договором, не звільняє сторони від відповідальності за невиконання та неналежне виконання зобов'язань за цим договором.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар загальною вартістю 14 794,92 грн. (з ПДВ) на підставі видаткової накладної № РН-44-008663 від 24.10.2014р.

До теперішнього часу відповідачем не сплачено на користь позивача вартість вказаного товару а ні повністю, а ні частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, із змінами та доповненнями (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Аналогічне визначення терміну "первинний документ" містить у собі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону та п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення обов'язковими реквізитами первинного документу є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа (форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово. Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Факт поставки позивачем відповідачеві товару загальною вартістю 14 794,92 грн. підтверджується видатковою накладною № РН-44-008663 від 24.10.2014р.

Цю видаткову накладну оформлено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення щодо оформлення первинних документів.

Видаткову накладну № РН-44-008663 від 24.10.2014р. підписано відповідачем та скріплено відбитком печатки відповідача без будь-яких зауважень та заперечень (щодо кількості, асортименту та якості товару). Доказів іншого відповідачем не надано.

У видатковій накладній № РН-44-008663 від 24.10.2014р. відсутності будь-які відмітки відповідача про дату фактичного отримання товару, тому, згідно положень п.2.10. договору датою поставки та моментом переходу права власності на товар слідує вважати дату видаткової накладної, а саме, 24.10.2014р.

Встановлений п. 2.9. договору строк для оплати товару, а саме, протягом семи календарних днів, з моменту передачі товару, стосовно товару, вказаного у видатковій накладній № РН-44-008663 від 24.10.2014р., скінчився 30.10.2014р. Таким чином, з 31.10.2014р. відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання у розмірі 14 794,92 грн. щодо оплати отриманого від позивача товару такої вартістю. Тобто, з 31.10.2014р. 14794,92 грн. несплаченої відповідачем на користь позивача вартості цього товару є заборгованістю відповідача перед позивачем за договором.

Відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо наявності у нього заборгованості перед позивачем за договором у розмірі 14 794,92 грн.

Під час розгляду справи відповідачем не надано доказів сплати 14 794,92 грн. такої заборгованості на користь позивача повністю або частково.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 14 794,92 грн. заборгованості з оплати товару підлягають задоволенню у повному обсязі.

Поряд з вимогами про стягнення 14 794,92 грн. заборгованості з оплати товару позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 58,37 грн. річних (3 %), 281,10 грн. інфляційних збитків, 530,18 грн. пені, які нараховані на суму заборгованості у розмірі 14 794,92 грн. за період з 01.11.2014р. по 18.12.2014р., а також, про стягнення з відповідача 2 958,98 грн. штрафу, що складає 20 % від суми вказаної заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні (3 %) від простроченої суми, якщо інший розмір річних не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж Кодексу, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання незалежно або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.1 договору за порушення строків оплати товару відповідач сплачує позивачеві пеню в розмірі 0,1% від вартості неоплаченої продукції за кожний день прострочення, а в разі якщо оплату товару прострочено більш ніж на тридцять днів відповідач, окрім пені сплачує позивачу штраф у розмірі 20 % вартості партії товару, оплата якої прострочена.

Виконані позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача 58,37 грн. річних, 281,10 грн. інфляційних збитків, 530,18 грн. пені та 2 958,98 грн. штрафу (а.с.3) судом перевірені. Ці розрахунки виконано у відповідності до наведених норм закону та положень договору (зокрема, щодо штрафу прострочення оплати товару з 31.10.2014р., об'єктивно, триває більш ніж тридцять днів), а також, не містять арифметичних помилок.

Разом з тим, судом встановлено, що при розрахунку річних, пені та інфляційних збитків позивачем безпідставно не нараховані річні, пеня та інфляційні збитки за 31.10.2014р. (виходячи з дати видаткової накладної та згідно п. 2.9. договору строк оплати товару - до 31.10.2014р.), наслідком чого стало заниження загального розміру заявлених до стягнення річних та пені. На правильність виконаного позивачем розрахунку заявлених до стягнення з відповідача інфляційних збитків ненарахування цих збитків за 31.10.2014р. не вплинуло. Ненарахування відповідачеві річних та пені за 31.10.2014р., об'єктивно, не призвело до порушення прав та ущемлення інтересів відповідача, а також, не призвело до заявлення необґрунтованих (зокрема, завищених) за розміром позовних вимог в частині стягнення річних та пені.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що у виконаному позивачем розрахунку 281,10 грн. інфляційних збитків, у зв'язку із інфляційним збільшенням суми боргу у розмірі 14 794,92 грн. за період з 01.11.2014р. по 18.12.2014р., при визначенні середнього індексу інфляції за вказаний часовий період позивачем безпідставно не враховане (не застосоване) значення індексу інфляції за грудень 2014 року, яке складає 103,0 %. Вказане суперечить положенням листа Верховного суду України від 03.04.1997р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та призвело до заниження розміру заявленого до стягнення інфляційного збільшення суми боргу (втрат від інфляції).

Судом здійснений власний розрахунок інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 14 794,92 грн. за період з 01.11.2014р. по 18.12.2014р., з урахуванням таких щомісячних індексів інфляції: 101,9 % за листопад 2014 року та 103,0 % за грудень 2014 року. Середній індекс інфляції за період з 01.11.2014р. по 18.12.2014р., після округлення отриманого в результаті значення середнього індексу інфляції 1,04957 до тисячних, складає 1,050.

Це значення середнього індексу інфляції розраховано судом шляхом множення відповідних щомісячних індексів інфляції за вказаний період часу.

1,050 = (1,019 х 1,03)

Сума інфляційного збільшення суми боргу становить 739,75 грн.

739,75 грн. = 14 794,92 грн. х 1,050 - 14 794,92 грн.

Під час розгляду справи суду не надано доказів сплати відповідачем на користь позивача, повністю або частково, заявлених до стягнення з відповідача 58,37 грн. річних (3 %), 281,10 грн. інфляційних збитків, 530,18 грн. пені та 2 958,98 грн. штрафу.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 58,37 грн. річних (3 %), 530,18 грн. пені та 2 958,98 грн. штрафу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 281,10 грн. інфляційних збитків, також, підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки заявлений до стягнення розмір таких збитків не перевищує 739,75 грн. - дійсного, розрахованого судом розміру цих збитків.

Задовольняючи одночасно позовні вимоги про стягнення як пені, так і штрафу за порушення одних й тих самих грошових зобов'язань, суд виходить з того, що чинне законодавство України не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій. Тобто, пеня та штраф не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задовольняється у повному обсязі, тому судовий збір повністю, у сумі 1 827,00 грн., має бути покладений на відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України суми витрат, які пов'язані з розглядом справи, покладаються:

- при задоволенні позову - на відповідача;

- при відмові у задоволенні позову - на позивача;

- при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.36 ГПК України письмові докази подаються суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

У зв'язку із задоволенням позову в повному обсязі та на підставі ч. 5 ст. 49 ГПК України сплаті відповідачем на користь позивача підлягають 143,00 грн. витрат позивача за отримання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно відповідача, який був витребуваний від позивача судом, згідно з ухвалами по даній справі. Факт понесення позивачем таких витрат та їхній розмір підтверджений наявними у матеріалах справи письмовими доказами (а.с.37-40).

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Істерн Беверідж Трейдінг" (місцезнаходження: 08132, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, буд. 6-В; ідентифікаційний код юридичної особи 38679874) 14 794 (чотирнадцять тисяч сімсот дев'яносто чотири) грн. 92 коп. заборгованості з оплати товару, 58 (п'ятдесят вісім) грн. 37 коп. річних, 281 (двісті вісімдесят одна) грн. 10 коп. інфляційних збитків, 530 (п'ятсот тридцять) грн. 18 коп. пені, 2 958 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят вісім) грн. 98 коп. штрафу, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. компенсації по сплаті судового збору та 143 (сто сорок три) грн. 00 коп. судових витрат.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25.02.2015р.

Суддя К.В. Соловйов