ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" лютого 2015 р.Справа № 916/4888/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Експедитор";

до відповідача: Комунального підприємства "Міські дороги";

про стягнення 5 660,00 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: Мединський О.А. - довіреність № 1 від 02.01.2015 року;

від відповідача: Максименко Л.В. - довіреність № 849 від 19.12.2014 року.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю «Експедитор» звернулося до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Міські дороги», в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 5 660,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1827,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на несплату в відповідачем товару, поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Експедитор» згідно з видатковою накладною № PH-0000930 від 09.03.2011р., отриманого представником КП "Міські дороги" за довіреністю № 054 від 09.03.2011 року.

У позовній заяві позивач також зазначає, що за поставлений товар Комунальне підприємство "Міські дороги" 27.10.2011. перерахувало 240,00 грн., з урахуванням чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі, що заявлена до стягнення.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.12.2014 року порушено провадження у справі №916/4888/14 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні на 28.01.2015.

Ухвалою суду від 28.01.2015 року строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на п'ятнадцять днів та, з огляду на нез'явлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, неподання витребуваних ухвалою суду доказів, а також необхідність належного повідомлення відповідача шляхом направлення ухвали суду на його адресу, розгляд справи було відкладено на 13.02.2015 року.

13.02.2015 року до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.49-50), згідно якого останній, не заперечуючи проти наявної перед позивачем заборгованості, просить суд відстрочити виконання судового рішення до 13.08.2015 року.

В обґрунтування такої заяви відповідач посилається на перебування усього майна підприємства під арештом та на те, що КП "Міські дороги" є підприємством комунальної форми власності, у якого на даний час немає вільних обігових коштів, що в свою чергу унеможливлює негайне виконання рішення суду.

З урахуванням того, що діяльність відповідача пов'язана із задоволенням міських, суспільних потреб шляхом систематичного здійснення виробничої та господарської діяльності, останній і просить суд надати відстрочку виконання судового рішення.

У судове засідання 13.02.2015 року з'явився представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача не заперечував проти наявності боргу, просив суд відстрочити виконання судового рішення на термін, що зазначений у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, чинним законодавством обов'язкова письмова форма договору поставки не передбачена.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Експедитор" було поставлено Комунальному підприємству "Міські дороги" автозапчастини на загальну суму 5 900,00грн., що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною № РН-0000930 від 09.03.2011 року (а.с.22).

Таким чином, оцінюючи характер відносин між сторонами та факт поставки товару за накладною, суд доходить висновку, що дії сторін були наслідком надання та прийняття пропозиції та направлені на встановлення цивільних прав та обов'язків.

Дії сторін (передача продавцем товару покупцю за видатковою накладною, прийняття товару покупцем) свідчать про виникнення між ними правовідносин поставки.

Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Як слідує з матеріалів справи, 09.03.2011 року представник КП «Міські дороги» Мавроді І.М. (за довіреністю № 054 від 09.03.2011 року) отримав товар на загальну суму 5 900,00 грн., що підтверджується відповідною відміткою у накладній (а.с.22), який в подальшому був оплачений відповідачем частково у сумі 240,00 грн. (а.с.35), у зв'язку із чим у останнього виникла заборгованість у сумі 5 660,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з метою досудового врегулювання спору неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити вказану заборгованість, що підтверджується наявними в матеріалах справи претензіями від 29.03.2013 року та від 11.02.2014 року та (а.с.13,17).

Разом з тим, як свідчить лист від 16.04.2013 року (а.с.21), відповідач надав відповідь на претензію від 29.03.2013 року, згідно якої не заперечував проти наявної заборгованості, однак, посилаючись на скрутне фінансове становище, в якому перебуває підприємство з огляду на велику кредиторську заборгованість та арешт всіх рахунків та майна, запевнив, що підприємство буде намагатися подолати перешкоди у знаходження коштів на оплату заборгованості в термін до липня 2013 року.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Оскільки наявність основної заборгованості у сумі 5 660,00 грн. підтверджується матеріалами справи та поясненнями відповідача, викладеними, зокрема, у відзиві на позов, а доказів її сплати суду не надано, суд доходить висновку про задоволення вимог позивача щодо її стягнення з Комунального підприємства «Міські дороги».

Враховуючи задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Експедитор", витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Оцінюючи викладене у відзиві клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення до 13.08.2015р., суд вказує наступне.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 83 ГПК України суд, приймаючи рішення, має права відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За змістом п. 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Згідно з п. 7.2. вказаної Постанови підставою для відстрочки можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Із зазначених положень випливає, що відстрочка виконання судового рішення можлива лише у виняткових випадках, за наявності доказів, що підтверджують обставини, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у встановлений рішенням строк.

Разом з тим, як вбачається з заяви про відстрочку виконання рішення, що міститься у відзиві на позовну заяву (а.с.49-50), в її обґрунтування заявник посилається на тяжкий фінансовий стан підприємства та відсутність вільних обігових коштів, що зумовлено накладеними арештами на його майно та кошти, тому просить суд відстрочити виконання судового рішення щодо стягнення заборгованості до 13.08.2015 року.

При цьому, жодних доказів наявності таких обставин заявником, в порушення ст. 33 ГПК України, суду не надано, як і не надано доказів того, що саме з 13.08.2015 року у відповідача з'явиться можливість погасити існуючий борг.

Більш того, акцентуючи увагу на накладенні арешту на кошти, відповідач в якості додатку до відзиву надав постанову Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 09.10.2013 року (а.с.52-53), яка свідчить про зворотне - зняття арешту з його коштів.

Таким чином, виходячи із збалансованості інтересів сторін, враховуючи матеріальні інтереси кожної із них, приймаючи до уваги, що борг у відповідача виник ще в 2011 році, суд вважає, що заявник до теперішнього часу мав можливість його погасити, з урахуванням чого доходить висновку, що КП "Міські дороги" не доведено суду належним чином із поданням відповідних доказів наявність підстав для надання відстрочки виконання рішення господарського суду Одеської області від 13.02.2015 року у справі №916/4888/14, у зв'язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Міські дороги" (65010, Одеська область, м. Одеса, Малиновський район, вулиця Краснова, будинок 2-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експедитор" (65031, м. Одеса, вул. Промислова буд. 21, код ЄРДПОУ 22455244) основний борг у сумі 5 660 /п'ять тисяч шістсот шістдесят/ грн. 00 коп. та судовий збір у сумі 1 827 /одна тисяча вісімсот двадцять сім/ грн. 00 коп.

3. В задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення господарського суду Одеської області від 13.02.2015 року по справі № 916/4888/14 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 лютого 2015 р.

Суддя Ю.М. Щавинська