ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 р. Справа № 914/4327/14

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СВ», м.Львів

до відповідача: Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів

за участю: Прокуратури міста Львова, м.Львів

про визнання договору недійсним

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від прокуратури: Леонтьєва Н.Т. - прокурор

від позивача: Думич Н.Б. - представник за довіреністю

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ», м.Львів до Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів про визнання договору про пайову участь №379 від 09.08.2012р., укладений між Департаментом економічної політики Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ», недійсним.

Ухвалою суду від 10.12.2014р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 22.12.2014р. Ухвалою суду від 22.12.2014р. розгляд справи відкладено на 26.01.2015р. для надання сторонам можливості подати додаткові докази на підтвердження своїх правових позицій. Листом Прокуратури міста Львова (вх.№113/15 від 14.01.2015р.) повідомлено суд про вступ прокурора у справу. Ухвалою суду від 21.01.2015р. розгляд справи відкладено на 09.02.2015р. у зв'язку з неявкою відповідача.

Представникам учасників судового процесу роз'яснено їх права згідно ст.ст.20, 22, 29 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні 09.02.2015р. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Ствердив зокрема, що між позивачем та відповідачем - Департаментом економічної політики Львівської міської ради в серпні 2009 року укладено договір про пайову участь. Однак, вказаний правочин суперечить по своєму змісту актам цивільного законодавства, оскільки розрахунок пайового внеску проведено відповідачем одноосібно за відсутності звернення замовника з поданням документів, що підтверджують його право на проектування та будівництво, погодженого проекту будівництва. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду із позовною заявою про визнання такого договору недійсним. Просив позов задоволити.

Відповідач явки повноважного представника в судове засідання 09.02.2015р. не забезпечив, поважності причин неявки суду не повідомив, хоча про час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. До матеріалів справи долучено відзив Департаменту економічної політики Львівської міської ради (вх.№55669/14 від 22.12.2014р.), в якому проти задоволення позову заперечено, та подані документи (вх.№4821/15 від 06.02.2015р.).

Прокурор в судовому засіданні 09.02.2015р. подав пояснення по справі (вх.№5111/15 від 09.02.2015р.) та з вказаних у ньому мотивів, проти позову заперечив. Спростовуючи твердження позивача зазначив, що спірний правочин не суперечить умовам чинного законодавства, ТзОВ «СВ» здійснювало дії щодо укладення даного договору за власним бажанням, маючи на меті задоволення власного економічного та господарського інтересу в майбутньому,

усвідомлюючи наслідки вчинення спірного правочину. Так, позивачем в жовтні 2012 року сплачено частину пайового внеску, а в жовтні 2013 року за заявою ТзОВ «СВ» до вказаного договору про пайову участь внесено зміни, якими його викладено у новій редакції. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у зв'язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

Між Департаментом економічної політики Львівської міської ради (відповідач по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СВ» (замовник за договором, відповідач по справі) укладено договір про пайову участь №379 від 09.08.2012р., за яким замовник зобов'язався здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим договором (п.1.1).

Вважаючи зазначений правочин таким, що суперечить вимогам ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.2.4 Положення про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова, ТзОВ «СВ» звернулось до суду із позовом про визнання його недійсним з підстав суперечності чинному законодавству.

У відповідності до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зокрема, відповідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно п.7 ч.1 ст.27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить залучення на договірних засадах підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності до участі в комплексному соціально-економічному розвитку сіл, селищ, міст, координація цієї роботи на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Ухвалою міської ради №219 від 19.10.2006р. «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» (зі змінами) надано повноваження департаменту економічної політики, щодо встановлення порядку розрахунку та сплати інвестиційного внеску на розвиток соціальної інфраструктури міста, перегляд розміру інвестиційного внеску або звільнення від його сплати згідно з положенням, затвердженим радою.

Положення про пайову участь (внесок) замовників у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова (далі - Положення), а також типова форма договору про пайову участь, затверджені ухвалою Львівської міської ради №1697 від 03.04.2008р. «Про порядок залучення коштів інвесторів (замовників, забудовників) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова» із подальшими змінами та доповненнями.

Відповідно до ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: розмір пайової участі; строк (графік) сплати пайової участі; відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Позивач стверджує, що розрахунок величини пайової участі як невід'ємна частина договору мав бути погоджений та підписаний двома сторонами оспорюваного договору. Відсутність такого розрахунку вказує на порушення вимог зазначеної норми закону при укладенні спірного договору. В той же час, відповідачем в односторонньому порядку складено попередній розрахунок пайового внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова для ТзОВ «СВ», який на думку позивача, не може вважатись розрахунком пайового внеску в розумінні ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Посилаючись на п.2.4 Положення, за яким підставою для проведення розрахунку пайового внеску та укладення із замовником договору про пайову участь є отримання департаментом економічної політики звернення замовника з поданням таких документів як документи, що підтверджують право замовника на проектування та будівництво (реконструкцію) об'єкта та погоджений проект будівництва (реконструкції), ТзОВ «СВ» зазначає, що всупереч вказаним нормам, спірний договір укладено за відсутності звернення замовника із поданням необхідних документів, стверджуючи, що на час укладення договору такі документи були відсутні, що виключало можливість здійснення розрахунку пайового внеску.

Проаналізувавши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ТзОВ «СВ» звернулось до Департаменту економічної політики Львівської міської ради із заявою про проведення розрахунку розміру пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова при будівництві магазину на вул.І. Миколайчука, 9. Вказане завернення зареєстроване 09.08.2012р. у відділі «Центр обслуговування мешканців» Львівської міської ради за №2-20227. У вказаній заяві ТзОВ «СВ» зазначено, що всі необхідні документи подано зверненням від 11.05.2012р. за №2-11594.

На підставі вказаного звернення проведено попередній розрахунок пайового внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова для ТзОВ «СВ» при проектуванні та будівництві ТзОВ «СВ» магазину на вул.І.Миколайчука, в ході візування проекту наказу департаменту містобудування «Про затвердження містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на проектування та будівництво ТзОВ «СВ» магазину на вулиці Миколайчука. Вказаний наказ підписано директором Департаменту містобудування Львівської міської ради 10.08.2012р. за №122.

За вказаним попереднім розрахунком розмір пайового внеску склав 2,6% вартості будівництва об'єкта - 81917,58грн. та зазначено, що у випадку зміни техніко-економічних показників об'єкта розмір пайового внеску буде відкоригований за фактичними техніко-економічними показниками та проектно-кошторисною документацією.

З його врахуванням, ТзОВ «СВ» подано до Департаменту економічної політики Львівської міської ради заяву, зареєстровану 09.08.2012р. у відділі «Центр обслуговування мешканців» Львівської міської ради за №2-260228, про укладення договору про пайову участь при будівництві магазину на вул.І.Миколайчука, 9, в якій запропоновані наступні терміни сплати пайового внеску: 10000,00грн. по 30.11.2012р. та 71917,58грн. до 01.11.2013р.

Зазначене, зокрема, свідчить про відсутність заперечень ТзОВ «СВ» щодо розміру пайового внеску та його фактичне погодження контрагентами як однієї із істотних умов договору до моменту його укладення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.208 ЦК України, правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі, а довір, у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір №379 про сплату інвестиційного внеску, як вже зазначалось, укладено сторонами 09.08.2012р., підписано їх повноважними представниками та скріплено печатками.

У п.2.2 договору встановлено, що замовник зобов'язаний сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова у розмірі 81917,58грн. в терміни: 10000,00грн. по 30.11.2012р. та 71917,58грн. до 01.11.2013р. Зазначений розмір пайового внеску відповідає сумі, встановленій у попередньому розрахунку, а графік його сплати - тотожний запропонованому ТзОВ «СВ» у заяві про укладення договору.

Проаналізувавши умови оспорюваного договору, суд приходить до висновку, що у ньому, зокрема, встановлено розмір пайового внеску, терміни (графіки) сплати, умови індексації, майнові та інші права сторін, відповідальність, тощо, а розрахунком величини пайової участі, який є невід'ємною частиною договору, слід вважати попередній розрахунок пайового внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова для ТзОВ «СВ» при проектуванні та будівництві ТзОВ «СВ» магазину на вул.І.Миколайчука, оскільки відповідно до ч.5 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов вказаного договору, позивачем 30.10.2012р. перераховано на користь Департаменту економічної політики Львівської міської ради частину пайового внеску в розмірі - 10000,00грн. з урахуванням графіка, встановленого договором.

Також ТзОВ «СВ» подано заяву, зареєстровану 15.10.2013р. у відділі «Центр обслуговування мешканців» Львівської міської ради за №2-20781/АП, про перенесення терміну сплати внеску пайової участі згідно договору №379 від 09.08.2012р. на термін до 01.10.2014р.

Враховуючи таке звернення сторонами укладено додаткову угоду №344 від 18.10.2013р. про внесення змін до договору про пайову участь від 09.08.2013 р. №379, якою п.2.2 договору викладено в новій редакції. Так, замовник зобов'язався сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова у розмірі 81917,58грн. в терміни: 10000,00грн. по 30.11.2012р. та 71917,58грн. до 01.10.2014р. (але не пізніше дати прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію).

При підписанні цієї додаткової угоди, так само як і при укладенні договору, сторони використовували попередній розрахунок пайового внеску у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Львова для ТзОВ «СВ» при проектуванні та будівництві ТзОВ «СВ» магазину на вул.І.Миколайчука, проведений Департаментом економічної політики Львівської міської ради на основі звернення ТзОВ «СВ», як невід'ємну частину договору.

Відтак, суд приходить до висновку, що твердження позивача про суперечність договору про пайову участь вимогам ч.9 ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та п.2.4 Положення як на підставу визнання договору про пайову участь недійсним, спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ТзОВ «СВ» слід відмовити за їх безпідставністю.

Відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, витрати зі сплати судового збору слід покласти на позивача в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 116 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 14.02.2015р.

Суддя Щигельська О.І.