ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 914/2760/14

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоПолянського А.Г.
суддівКравчука Г.А.,
Мачульського Г.М. (доповідач),
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду
від18.12.2014
у справі№914/2760/14
Господарського судуЛьвівської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Сюрприз"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
простягнення суми
за участю

- відповідача:ОСОБА_5 (довіреність від 26.08.2014),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Сюрприз" (далі - позивач) просило стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - відповідач) 29 000,21 грн., з яких 24 000,00 грн. - борг, 1 905,53 грн. - пеня, 382,68 грн. - три відсотки річних, 2 712,00 грн. - інфляційні втрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не розрахувався за оренду приміщення позивача, у зв'язку з чим позивач нарахував за період прострочення грошового зобов'язання з 17.01.2014 по 30.07.2014 пеню, передбачену умовами договору оренди, три відсотки річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.10.2014 (суддя Синчук М.М.) в позові відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Кравчук Н.М., судді Гнатюк Г.М., Мирутенко О.Л.) це рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове, яким позов задоволено повністю.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу представник позивача просить залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови.

Переглянувши у касаційному порядку судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а згідно статті 11111 ч.2 п.4 цього кодексу у постанові суду касаційної інстанції мають бути зазначені стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду, рішення, постанови апеляційного господарського суду.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10818594 від 01.06.2006 за позивачем зареєстровано право власності на комплекс - фанерний цех "ІНФОРМАЦІЯ_1", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) 02.01.2014 було укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування будівлю фанерного цеху, що знаходиться в АДРЕСА_1. Фанерний цех "ІНФОРМАЦІЯ_1" для здійснення господарської діяльності.

Згідно з п.7.2 договору - договір набирає чинності з 02.01.2014 і закінчується 31.12.2014, а в частині взаєморозрахунків сторін - до їх повного виконання.

Орендна щомісячна плата за користування приміщенням становить 24 000,00 грн.

У п.3.2 договору зазначено, що орендна плата за користування приміщенням сплачується орендарем щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця. Оплата здійснюється не пізніше 15 числа поточного місяця.

Згідно з п.3.3 договору орендна плата вноситься орендарем незалежно від результатів його господарської діяльності та може переглядатись сторонами в залежності від стану економічної ситуації на ринку орендних правовідносин.

Відповідно до п.2.1. договору орендодавець зобов'язався передати орендарю приміщення шляхом підписання акту приймання-передачі не пізніше 02.01.2014.

Факт передачі орендарю приміщення підтверджується підписаним між сторонами 02.01.2014 актом прийому-передачі приміщення, що міститься в матеріалах справи.

Пунктом 1.9 договору визначено, що повернення приміщення орендарем оформляється також актом приймання-передачі (повернення з оренди), який підписується сторонами.

31.01.2014 орендар повернув орендодавцю приміщення, що є предметом оренди, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Фанерний цех "ІНФОРМАЦІЯ_1", що підтверджується підписаним повноважними представниками сторін та скріпленого печатками актом здачі-приймання.

Проте, відповідач в порушення умов договору оренди нежитлового приміщення від 02.01.2014 своєчасно та в повному обсязі не сплатив орендну плату, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 24 000,00 грн.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що при порушенні встановлених строків сплати орендної плати, а також інших платежів, передбачених цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач 05.05.2014 надіслав на адресу відповідача претензію №104 про сплату заборгованості в розмірі 24 000,00 грн. за оренду приміщення, яка була отримана останнім 13.05.2014.

04.07.2014 позивач повторно звернувся до відповідача з претензією №125 про оплату боргу, яка була отримана останнім 09.07.2014.

Дані претензії були залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення позивача до суду.

Суд першої інстанції приймаючи рішення виходив з того, що в орендованому приміщенні згідно встановлених обставин справи в 2012 році відбулась пожежа і з того часу воно у господарській діяльності не використовувалось, а в Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000010 відсутнє посилання на укладений між сторонами договір оренди. За цих обставин суд відмовив у позові.

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, виходив з того, що пожежа відбулась в іншому приміщенні, ніж те, що орендував відповідач, а договором оренди, актом приймання-передачі, актом здачі-приймання підтверджено факт користування відповідачем орендованим приміщенням. Розрахунок пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, що нараховані відповідно до п.4.2. договору та статті 625 Цивільного кодексу України, апеляційний суд визнав вірним.

Підстави для скасування постанови суду апеляційної інстанції відсутні виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором (ч.1). Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч.2).

Згідно із положеннями статті 762 цього кодексу плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.5).

Частиною третьої статті 767 вказаного кодексу встановлено, що наймач зобов'язаний у присутності наймодавця перевірити справність речі, якщо наймач у момент передання речі в його володіння не переконається у її справності, річ вважається такою, що передана йому в належному стані.

Отже належним доказом передачі речі у найм в належному стані є акт прийому-передачі, а не зазначені довідки про пожежу, а тому у даній справі суд апеляційної інстанції дійшов до правильних правових висновків щодо належного стану переданого у найм майна пославшись на акт прийому-передачі об'єкта оренди від 02.01.2014.

Крім того, приписами статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж (ч.1), а згідно із положеннями статті 284 цього кодексу істотною умовою договору оренди є, зокрема, орендна плата.

Статтею 598 Цивільного кодексу України визначено підстави припинення зобов'язання, та передбачено, що зобов'язання, зокрема, припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Таким чином виходячи із умов договору та наведених положень чинного законодавства, враховуючи відсутність доказів про оплату орендних платежів за вказаний період, суд апеляційної інстанції дійшов до правильного висновку про стягнення заборгованості із орендної плати у вказаній сумі, а доводи викладені у касаційній скарзі щодо зменшення такого розміру, цих обставин не спростовують.

Крім того, відповідно до положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже судом апеляційної інстанції правомірно стягнуто суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 611 Цивільного кодексу України та статтею 230 Господарського кодексу України встановлено такий правовий наслідок порушення зобов'язання як сплата неустойки.

Відповідно до частин першої і третьої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 4.2 договору при порушенні встановлених строків сплати орендної плати, а також інших платежів, передбачених цим договором, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Отже суд апеляційної інстанції правомірно нарахував відповідачу розмір пені, передбачений умовами договору.

Відповідно до приписів статті 111 Господарського процесуального кодексу України не допускаються посилання у касаційній скарзі на недоведеність обставин справи (ч.2).

За вказаних обставин посилання на недоведеність обставин справи, викладені у касаційній скарзі, не підлягають розгляду судом касаційної інстанції, а від так не є підставою для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.1, 11111 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 18.12.2014 у справі Господарського суду Львівської області №914/2760/14, залишити без змін.

Головуючий суддя А.Г. Полянський

Судді Г.А. Кравчук

Г.М. Мачульський