ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.02.2015 Справа № 920/1860/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Комунального підприємства Тростянецької міської ради

"Тростянецьке житлово - експлуатаційне управління",

м. Тростянець, Сумська область

про стягнення 7116 грн. 86 коп.

Головуючий суддя Заєць С. В.

суддя Резніченко О. Ю.

суддя Левченко П. І.

Представники:

Від позивача - Єршова С. В. (довіреність № 14-108 від 18.04.2014 р.);

Від відповідача - не прибув

При секретарі судового засідання Тимченко О. О.

Суть спору: позивач подав заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 7 116 грн. 86 коп., в тому числі, 3 849 грн. 74 коп. заборгованість відповідно до укладеного між сторонами договору купівлі - продажу природного газу № 13/2654-ТЕ-29 від 28.12.2012 року, 2 080 грн. 19 коп. пені відповідно до п. 7.2. договору, 441 грн. 51 коп. 3% річних, 745 грн. 42 коп. інфляційних витрат.

Відповідач у відзиві № 305 від 18.11.2014 року на позовну заяву, зазначив, що заявлена у позові заборгованість сплачена в повному обсязі відповідно до платіжних доручень № 2665 від 31.07.2013 р., № 3222 від 24.04.2014 р., № 3226 від 28.04.2014 р., № 6 від 24.09.2014 р. та вважають вимоги щодо нарахування та стягнення неустойки нікчемними, обрахованими невірно та такими, що не підлягають задоволенню, окрім цього просить зменшити розмір штрафних санкцій оскільки підприємство знаходиться в скрутному фінансовому стані і розмір штрафних санкцій надмірно великій.

Представник позивача в судове засідання надала письмові пояснення від 06.02.2015 року відповідно до яких, зазначила, що у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 21258 грн. 62 коп., в тому числі 17408 грн. 88 коп. заборгованість за договором № 1924/14-ТЕ-29; 3849 грн. 74 коп. заборгованість за договором № 13/2654-ТЕ-29, стягнення якої є частиною позовних вимог, що розглядаються у даній справі, окрім цього зауважила, що платіжним дорученням № 6 від 24 вересня 2014 року (проведена установою банку 25 вересня 2014 року) відповідач здійснив оплату у сумі 21 258 грн. 00 коп. за природний газ згідно договору № 1924/14-ТЕ-29, про що зазначено у графі «призначення платежу» зазначеного платіжного доручення. Однак, станом на момент здійснення платежу заборгованість відповідача перед позивачем по договору № 1924/14-ТЕ-29 становила 17408 грн. 88 коп. Позивач зарахував кошти, що надійшли згідно з призначенням платежу, наступним чином: 17408 грн. 88 коп. - як погашення заборгованості; 3849 грн. 12 коп. - як переплату за газ, що буде поставлений по зазначеному договору в майбутніх періодах. Така можливість передбачена у абзаці 2 п. 6.3. договору № 1924/14-ТЕ-29. Зазначені дії пояснює тим, що оскільки відповідач не здійснив корегування призначення платежу, то зарахувати кошти, що надійшли від відповідача згідно платіжного доручення № 6 від 24 вересня 2014 року, іншим чином, ніж зазначено у платіжному дорученні, позивач не вправі. Окремо зауважив, що наразі здійснити корегування призначення платежу є недоцільним, оскільки по договору № 1924/14-ТЕ-29 відповідач також має заборгованість. Також надала документи в підтвердження факту прострочення оплати та сум коштів, що надходили від відповідача по договору № 13/2654-ТЕ-29.

Зазначені документи судом долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини не явки в судове засідання суду не повідомив.

Таким чином, враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив:

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 13/2654-ТЕ - 29 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012 року, позивач зобов'язується передати у власність відповідача у 2013 році природний газ, а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити природний газ на умовах передбачених договором.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що приймання-передача природного газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі природного газу. Обсяг споживання газу відповідачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, відповідач зобов'язується надати позивачу підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з актами приймання-передачі природного газу позивач передав у власність відповідача протягом 2013 року газ у обсязі 28, 108 тис. м. кв. на загальну суму 36799 грн. 01 коп., а саме:

- акт приймання -передачі від 31 січня 2013 на суму 8 130 грн. 14 коп.;

- акт приймання -передачі від 28 лютого 2013 на суму 5 869 грн. 14 коп.;

- акт приймання -передачі від 31 березня 2013 на суму 7 962 грн. 55 коп.;

- акт приймання -передачі від 30 квітня 2013 на суму 2013 грн. 55 коп.;

- акт приймання -передачі від 24 січня 2014 на суму 5880 грн. 94 коп.;

- акт приймання -передачі від 24 січня 2014 на суму 6942 грн. 69 коп. (а. с.17-22).

Згідно з п. 6.1 укладеного між сторонами договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи, а саме довідки операцій по відповідачу, вбачається, що, відповідачем здійснювалась оплата природного газу на загальну суму 32949 грн. 27 коп. частинами: 31.08.2013 року на суму 18999 грн. 27 коп., 31.08.2013 р. - 1000 грн. 00 коп.; 31.08.2013 р. на суму 3950 грн. 00 коп., 27.02.2014 року на суму 2000 грн. 00 коп., 19.03.2014 року - 3000 грн. 00 коп., 01.04.2014 року на суму 1000 грн. 00 коп., 02.04.2014 року на суму 2000 грн. 00 коп., 16.04.2014 року на суму 1000 грн. 00 коп. (а. с. 24).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору свої зобов'язання належним чином не виконав, а за отриманий природний газ розрахувався не вчасно та не в повному обсязі, через, що заборгованість відповідача на день подачі позову за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2654-ТЕ - 29 від 28.12.2012 року становить 3849 грн. 74 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву та в уточненні на позовну заяву зазначив, що заборгованість сплачена в повному обсязі відповідно до платіжних доручень № 2665 від 31.07.2013 р., № 3222 від 24.04.2014 р., № 3226 від 28.04.2014 р. та № 6 від 24.09.2014 р. (а. с. 41-43, 71).

Суд не може прийняти зазначені документи як належний доказ погашення заборгованості в даній справі, оскільки в даній справі предметом спору є заборгованість за договором купівлі-продажу природного газу № 13/2654-ТЕ - 29 від 28.12.12.р., а в платіжних дорученнях, наданих позивачем № 3226 від 28.04.2014 року, № 3222 від 24.04.2014 року та № 6 від 24.09.2014 року в графі призначення платежу зазначено «за природній газ та транспортир. зг. Дог. № 1924/14-ТЕ-29, в платіжному дорученні № 2665 від 31.07.2013 року призначення платежу - «за природ. газ та транспортир. зг. Дог. № 12/353-ТЕ-29.

Згідно зі статтями 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проте, в порушення умов укладеного договору та вимог статей 526, 629 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, відповідач не розрахувався за наданий природний газ, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 цього ж Кодексу, визначено, якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що факт отримання відповідачем природного газу протягом 2013 року підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, проте в порушення умов укладеного договору та вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України, відповідач не виконав передбачені договором зобов'язання щодо своєчасної та в повному обсязі наданих послуг у зв'язку з чим, його заборгованість перед позивачем складає 3849 грн. 74 коп., тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3849 грн. 74 коп. заборгованості за отриманий природний газ, суд вважає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з пунктом 7.2 договору, у разі невиконання відповідачем умов п.6.1 цього договору, останній у безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату природного газу відповідачеві нарахована пеня в сумі 2080 грн. 19 коп. (а.с. 8-10).

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в загальній сумі 441 грн. 51 коп. (а.с. 8-10).

Також позивачем нараховано інфляційні збитки в загальній сумі 745 грн. 42 коп., за несвоєчасну оплату отриманого природного газу (а.с. 8-10).

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Відповідно до довідки операцій по відповідачу, що міститься в матеріалах справи, останнім здійснювалась оплата природного газу на суму 32949 грн. 27 коп. частинами: 31.08.2013 року, 31.08.2013 р.; 31.08.2013 р., 27.02.2014 року, 19.03.2014 року, 01.04.2014 року, 02.04.2014 року, 16.04.2014 року (а. с. 24).

Відповідно до правової позиції, викладеної у пункті 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Оскільки позивачем вказане не взято до уваги при розрахунку пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, зокрема день фактичної сплати суми заборгованості включено в період часу, за який здійснено нарахування, судом перераховано суми пені, 3% річних та інфляційних нарахувань нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру пені, 3% річних та інфляційних нарахувань та згідно розрахунком суду загальний розмір пені складає 2069 грн. 64 коп., загальний розмір 3% річних - 438 грн. 77 коп., інфляційних нарахувань 574 грн. 69 коп.

Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2015.

Оскільки право позивача щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 10 грн. 55 коп., 3% річних - 2 грн. 74 коп., інфляційних нарахувань в сумі 170 грн. 73 коп. в цілому є правомірними.

Разом з тим, відповідач в уточненні на відзив на позовну заяву № 335 від 18.12.2014 року просить зменшити розмір штрафних санкцій, посилаючись на ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зазначене кореспондується і з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Враховуючи вищезазначені обставини, факт погашення відповідачем значної частини суми основного боргу, суд вважає за необхідне застосувати ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, зменшивши розмір пені на 10 % та стягнути з відповідача 1862 грн. 68 коп. цієї санкції.

З огляду на викладене, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати отриманого природного газу, враховуючи, що право позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України та умовами договору, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 1862 грн. 68 коп., 3% річних в сумі 438 грн. 77 коп., інфляційних збитків в сумі 574 грн. 69 коп. є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 217 грн. 51 коп. пені, 2 грн. 74 коп. 3% річних, 170 грн. 73. коп. інфляційних нарахувань суд відмовляє за їх необґрунтованістю на підставах вказаних вище.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1779 грн. 68 коп. (при цьому зменшення розміру пені за рішенням суду не береться до уваги при розрахунку судового збору відповідно до п .2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Тростянецької міської ради «Тростянецьке житлово-експлуатаційне управління» (вул. Червоноармійська, буд. 72, м. Тростянець, Сумська область, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ) 3849 грн. 74 коп. основної заборгованості, 1862 грн. 68 коп. пені, 438 грн. 77 коп. 3% річних, 574 грн. 69 коп. інфляційних збитків, 1779 грн. 68 коп. в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

3. У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 11.02.2015року

Головуючий суддя С. В. Заєць

суддя О. Ю. Резніченко

суддя П. І. Левченко