ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа № 905/357/14

Колегія суддів у складі

головуючого судді Шепітько І.І., судді Медуниця О.Є., судді Черленяк М.І.

при секретарі Новиковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - Романенко П.В. за дорученням б/н від 11.11.2014 року

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "Азовелектросталь" (вх. №4501 Д/1-32) на рішення господарського суду Донецької області від 17 березня 2014 року у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЄВ-Євродрайв", м. Дніпропетровськ,

до Приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь", м. Маріуполь, Донецька обл.,

про стягнення 63156,78 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Донецької області від 17 березня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПАТ "Азовелектросталь" на користь ТОВ "СЄВ-Євродрайв" заборгованості у розмірі 62663,20 грн., інфляційних витрат у розмірі 313,32 грн., 3% річних у розмірі 180,26 грн.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що в позовній заяві позивач в якості підстави позову посилається на специфікацію № 10 від 13.05.2013 року та видаткові накладні від 31.05.2013 року, 27.09.2013 року та 15.10.2013 року, проте строк дії Договору № 251АЄСсн закінчився 31.12.2011 року. Також зазначає про невідповідність товару визначеного у специфікації № 10 від 13.05.2013 року поставленому товару за видатковою накладною № 768 від 27.09.2013 року.

Позивач у судовому засіданні зазначив, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному з'ясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства, просить рішення господарського суду Донецької області від 17 березня 2014 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. Вказує на те, що Договір № 251АЄСсн є пролонгованим, і поставка товару здійснюється протягом всього періоду на підставі вказаного договору та специфікацій.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи є зворотнє повідомлення про вручення ухвали суду.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ч.1 ст. 64 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи до уваги належне повідомлення сторін про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів вважає можливим розглядати апеляційну скаргу у справі відповідно до ст.75 ГПК України без участі представника відповідача за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши наявні матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Донецької області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 12.08.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "CЄВ-Євродрайв" (Постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Азовелектросталь" (Покупець) укладено Договір №251АЭСсн (30-33).

Відповідно до п.п.1.1, 1.2 Договору Постачальник зобов'язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити Товар в асортименті та кількості відповідно до Специфікації №1 цього Договору. Зміни асортимента, номенклатури, кількості Товара оформлюється шляхом підписання уповноваженими представниками сторін специфікації.

Згідно з п.п. 5.1, 5.2 Договору поставка товару здійснюється протягом 10-ти неділь з дати отримання 100% передоплати. За згодою сторін можлива дострокова поставка товару, а також поставка узгодженими партіями.

У п.п. 6.1, 6.2 Договору зазначено, що ціна товару визначена на умовах DDP склад покупця, та вказана в специфікації №1 договору. При зміні економічних умов в період виконання договору, у т.ч. зміни в законодавстві, які безпосередньо впливають на виробничі витрати, збільшення вартості ціноутворюючих факторів, ціни підлягають перегляду за згодою сторін. З моменту перерахування передоплати ціни зміні не підлягають. Загальну сума договору складає 1478053,56 грн. у тому числі 20% ПДВ - 247842,26 грн.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 Договору, оплата буде здійснюватись в національній валюті України протягом трьох банківських днів з моменту пред'явлення до оплати постачальником рахунку - фактури. Умови оплати - 100% передоплати.

Пунктом 12.1 Договору передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту укладення його обома сторонами та діє до 31.12.2011року.

Зі Специфікації №8 від 14.12.2012 року до Договору №251АЭСсн від 12.08.2011 року вбачається, що сторони виклали п. 12.1 Договору в наступній редакції: «Даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2014 року» (а.с.179).

З видаткових накладних №392 від 31.05.2013р. на суму 96406,30 грн.; №767 від 27.09.2013 р. на суму 38730,90 грн.; №768 від 27.09.2013 р. на суму 10495,38 грн.; №819 від 15.10.2013 р. на суму 27053,82 грн. вбачається, що на виконання умов Договору №251АЭСсн від 12.08.2011 року відповідач отримав від позивача товар на загальну суму 172686,40 грн. (а.с. 39, 41, 43 ,44).

Зі сторони відповідача видаткові накладні: №392 від 31.05.2013р.; №767 від 27.09.2013р.; №768 від 27.09.2013р.; №819 від 15.10.2013р., підписані Амеліним Д.Н. на підставі довіреностей: №2033 від 31.05.2013р.; №3343 від 27.09.2013р.; №3533 від 14.10.2013р. на отримання ТМЦ, що свідчить про те, що відповідачем не заперечувався асортимент та кількість отриманого товару (а.с. 40, 42, 45).

З платіжних доручень № 14612 від 27.09.2013 року на суму 48112,00 грн., № 15576 від 11.10.2013 року на суму 27053,82 грн., № 15579 від 11.10.2013 року на суму 10000,00 грн., № 15969 від 17.10.2013 року на суму 10000,00 грн., № 18049 від 29.11.2013 року на суму 14856,48 грн. вбачається, що відповідачем частково слачено заборгованість у розмірі 110022,30 грн. (а.с. 48-52)

Приймаючи до уваги, що відповідач не оплатив всю вартість поставленого товару, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 62663,20 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з аналізу діючого законодавства вбачається, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України. Вказані норми чинного законодавства передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів сплати заборгованості за Договором №251АЭСсн у розмірі 62663,20 грн.

Твердження відповідача про те, що Договір №251АЭСсн від 12.08.2011 року припинив свою дію колегія суддів сприймає критично, оскільки Специфікацією №8 від 14.12.2012 року сторони дійшли згоди про продовження строку дії Договору до 31.12.2014 року, що не суперечить діючому законодавству (а.с.179).

У судовому засіданні представник позивача підтвердив, що іншого Договору сторони не підписували і Договір №251АЭСсн від 12.08.2011 року є діючим. Крім того колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з банківських виписок вбачається, що відповідач здійснював часткову оплату за поставлений товар у 2012 та 2013 року (а.с.167-170).

Також необґрунтованим є посилання відповідача на невідповідність товару визначеного у специфікації № 10 від 13.05.2013 року поставленому товару за видатковою накладною № 768 від 27.09.2013 року, оскільки відповідно до 5.2 Договору за згодою сторін можлива поставка товару узгодженими партіями, а видаткова накладна №768 від 27.09.2013 року підписана представником відповідача Амеліним Д.Н. на підставі довіреності №3343 від 27.09.2013 року без будь яких зауважень (а.с. 42).

Приймаючи до уваги, що відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів сплати заборгованості за Договором №251АЭСсн, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу у розмірі 62663,20 грн.

Також позивач просив стягнути з відповідача 313,32 грн. - інфляційних втрат та 180,26 - 3% річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 05.12.2013 року по 08.01.2014 року у розмірі 180,26 грн.

Відповідно до Інформаційного Листа Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року інфляційні витрати пов'язані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних - є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником.

Також колегія суддів вважає, що господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат за грудень 2013 року у розмірі 313,32 грн.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, матеріали справи та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду відповідає статтям 43, 85 ГПК України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, у зв'язку з чим підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається. За таких обставин, рішення господарського суду Запорізької області від 11 листопада 2014 року у справі підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 17 березня 2014 року у справі № 905/357/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили

Повна постанова складена 20.02.2015 року.

Головуючий суддя Шепітько І.І.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Черленяк М.І.