РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2015Справа №910/29280/14-г

За позовом Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд»

До Аграрного фонду

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Млинівці»

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

Державна казначейська служба України

про стягнення 2 118,88 грн.

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники сторін:

від позивача - Деруга Н.О. - представник за довіреністю;

від відповідача - Пронін О.А. - представник за довіреністю;

від третьої особи на стороні позивача - не з'явився;

від третьої особи на стороні відповідача - не з'явився.

В судовому засіданні 29.01.2015 судом у відповідності до статті 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 2 118,88 грн. заборгованості, право на отримання якої наявне у позивача згідно договору відступлення права вимоги від 28.11.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/29280/14-г, залучено до участі у розгляді справи третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме: на стороні позивача - ТОВ «Млинівці», а на стороні відповідача - Державну казначейську службу України, розгляд справи призначено на 29.01.2015.

В судовому засіданні 29.01.2015 представник позивача заявлену вимогу підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Позов мотивований тим, що за договором відступлення права вимоги від 28.11.2014 позивач набув до відповідача, як боржника, право вимоги заборгованості останнього в сумі 2 1188,88 грн., яка відповідачем на вимогу позивача не погашена.

Представник відповідача в судовому засіданні 29.01.2015 надав суду письмові пояснення по суті спору, в яких визнав наявність непогашеної заборгованості перед позивачем в сумі 2 1188,88 грн., неможливість погашення якої обумовлена відсутністю бюджетного фінансування.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, в судове засідання 29.01.2015 представників не направили, причин неявки суд не повідомили. Про проведення судового засідання були повідомлені належним чином за адресами свого місцезнаходження, проте, їх неявка не перешкоджає вирішення спору в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.05.2011 між ТОВ «Млинівці», як зерновим складом, та відповідачем - Аграрним фондом, як поклажодавцем, укладено договір складського зберігання зерна № 207/11 (далі - договір зберігання № 207/11 від 19.05.2011), відповідно до пункту 1.1 якого поклажодавець зобов'язався передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, ячменю, кукурудзи, якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою, в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язався прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві, або особі, зазначеній ним як одержувач у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

Пунктом 4.1 договору зберігання № 207/11 від 19.05.2011 встановлено, що відшкодування витрат по зберіганню зернового складу здійснюється поклажодавцем за рахунок бюджетних коштів.

Пунктом 4.3 договору зберігання № 207/11 від 19.05.2011 визначено, що вартість зберігання за тонну за 30 календарних днів становить 17,50 грн. (з ПДВ), а пунктом 4.4 узгоджено, що поклажодавець відшкодовує витрати із зберігання зерна з моменту передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів наданих послуг та розрахунків обсягу коштів зберігання зерна як державного цінового регулювання.

Строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем (п. 7.1 договору зберігання № 207/11 від 19.05.2011).

Згідно з пунктом 3.1.5 договору зберігання № 207/11 від 19.05.2011, зерновий склад зобов'язався видати складські документи на зерно не пізніше наступного робочого дня після прийняття його на зберігання.

Згідно з складською квитанцією на зерно № 796 від 26.02.2014, на підставі договору зберігання № 207/11 від 19.05.2011 ТОВ «Млинівці», як зерновий склад, прийняв на зберігання від Аграрного фонду зерно (пшеницю м'яку 3 класу, 2013 року врожаю, фізичною вагою 125 115 кг, ДСТУ 3768:2010).

Крім того, судом встановлено, що на складській квитанції на зерно № 796 від 26.02.2014 міститься відмітка про її погашення 30.03.2014, що свідчить про те, що передане на зберігання зерно було повернуто поклажодавцю 30.03.2014, і що сторонами по справі не заперечувалось.

Також, 30.03.2014 ТОВ «Млинівці» було складено Акт виконаних робіт до договору зберігання № 207/11 від 19.05.2011, згідно якого вартість зберігання зерна за період з 01.03.2014 по 30.03.2014 складає 2 118,88 грн. Зі сторони Аграрного фонду вказаний акт - не підписано.

Відповідно до складеного і підписаного ТОВ «Млинівці» розрахунку обсягів коштів за зберігання зерна, що належить Аграрному фонду, вартість зберігання зерна складає загалом 2 118,88 грн.

28.11.2014 між позивачем - ПАТ «Аграрний фонд», як новим кредитором, та ТОВ «Млинівці», як первісним кредитором, укладено договір відступлення права вимоги № 467-05/14, за умовами якого новий кредитор отримав праві замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання своїх зобов'язань за договором складського зберігання № 207/11 від 19.05.2011 (основний договір), укладеним між первісним кредитором та боржником (п. 1.2).

Пунктом 1.3 договору відступлення права вимоги № 467-05/14 від 28.11.2014 встановлено, що право вимоги, що відступається новому кредиторові, засвідчується договором складського зберігання зерна № 207/11 від 19.05.2011, складською квитанцією на зерно № 796 від 26.02.2014, актом виконаних робіт від 30.03.2014, розрахунком обсягів коштів за зберігання об'єктів державного цінового регулювання.

Умовами договору відступлення права вимоги № 467-05/14 від 28.11.2014 сторонами узгоджено, що первісний кредитор передає належне йому право вимоги виконання зобов'язання боржником (відповідачем), що виникло за договором складського зберігання № 207/11 від 19.05.2011, а новий кредитор прийняв право вимоги, що належить первісному кредитору за основним договором (п. 2.1), під зобов'язаннями боржника розуміється грошовий борг (грошове зобов'язання) в сумі 2 118,88 грн., що виник на підставі основного договору (п. 2.2), новий кредитор займає місце первісного кредитора в праві вимоги до боржника, що виникло з основного договору на суму 2 118,88 грн. (п. 2.3), за передане право вимоги до боржника за основним договором у порядку, передбаченому цим договором, новий кредитор сплачує первісному кредитору компенсацію в розмірі 2 118,88 грн. (п. 3.1).

Відповідно до банківської виписки по особовому рахунку ПАТ «Аграрний фонд», останнім було перераховано на користь ТОВ «Млинці» 2 118,88 грн.

28.11.2014 ТОВ «Млинці» було направлено відповідачу повідомлення про відступлення на користь ПАТ «Аграрний фонд» права вимоги за договором зберігання № 207/11 від 19.05.2011 в сумі 2 118,88 грн., у якому зазначалось про необхідність погашення заборгованості в сумі 2 118,88 грн. на користь ПАТ «Аграрний фонд».

08.12.2014 ПАТ «Аграрний фонд» направлено Аграрному фонду вимогу № 3202 про сплату в строк, обумовлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України (протягом 7 днів з дня отримання) заборгованості, зокрема 2 118,88 грн. за договором зберігання № 207/11 від 19.05.2011. Вказана вимога отримана відповідачем 08.12.2014, про що свідчить вхідний штамп № 3678.

У відповідь на вимогу позивача № 3202 від 08.12.2014, відповідач листом № 41-07/1976 від 16.12.2014 повідомив про те, що утримання Аграрного фонду здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в межах кошторису, затвердженого Міністерством аграрної політики та продовольства та погодження з Мінфіном; у зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування, можливість здійснити оплату заборгованості, зокрема і в сумі 2 118,88 грн. за договором зберігання № 207/11 від 19.05.2011 - відсутня.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Відповідно до п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та розділу 3 Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 27.06.2003 № 198, складська квитанція є товаророзпорядчим документом, що видається зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу. Підставою для видачі складської квитанції на зерно є угода про зберігання зерна, укладена між зерновим складом та поклажодавцем, та факт прийняття зерна на зберігання.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк термін виконання боржником обов'язку не встановлено або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Факт зберігання ТОВ «Млинці» переданого відповідачем на зберігання зерна в період з 01.03.2014 по 30.03.2014 підтверджується складською квитанцією на зерно № 796 від 26.02.2014, яка в розумінні п. 24 ст. 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та розділу 3 Положення про обіг складських документів на зерно, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики від 27.06.2003 № 198, є товаророзпорядчим документом, який підтверджує передачу майна на зберігання.

Крім того, судом встановлено, що на складській квитанції на зерно № 796 від 26.02.2014 міститься відмітка про її погашення 30.03.2014, що свідчить про те, що передане на зберігання зерно було повернуто поклажодавцю 30.03.2014, і що сторонами по справі не заперечувалось, а тому у відповідача існує непогашене грошове зобов'язання в сумі 2 118,88 грн., яке виникло на підставі договору зберігання № 207/11 від 19.05.2011.

В свою чергу, позивач, як новий кредитор, на підставі договору про відступлення права вимоги № 467-05/14 від 28.11.2014 та згідно п. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України набув від ТОВ «Млинці» право вимоги щодо виконання відповідачем, як боржником, свого зобов'язання за договором зберігання № 207/11 від 19.05.2011 щодо оплати вартості переданого зберігання зерна за період з 01.03.2014 по 30.03.2014 в сумі 2 188,88 грн.

Але відповідач, всупереч ст.ст. 509, 526 Цивільного кодексу України, свого зобов'язання по сплаті позивачу, як новому кредитору, на його вимогу заборгованості в розмірі 2 118,88 грн. у строк, обумовлений ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України відповідач не виконав. Заборгованість в сумі 2 118,88 грн. відповідачем у 7-денний строк від дня пред'явлення вимоги позивачем погашена не була.

Посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не може бути прийнято судом до уваги, оскільки надходження коштів з державного бюджету не є подією яка має неминуче настати зі спливом певного періоду, а тому не може бути відкладальною умовою та не створює для сторін цивільних прав та обов'язків щодо визначення строку оплати.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, як нового кредитора, про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 2 118,88 грн. підлягають задоволенню.

Судовий збір згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Аграрного фонду (; місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1) на користь Публічного акціонерного товариства «Аграрний фонд» (; місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Бориса Грінченка, 1) суму заборгованості в розмірі 2118 (дві тисячі сто вісімнадцять) грн. 88 коп., а також 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати накази відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду складено відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 12.02.2015

Суддя Ю.М.Смирнова