РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/25977/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Град Інвест Ріал Істейт»

До Фізичної особи-підприємця Сербул Юлії Іванівни

Про стягнення 80 437,10 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Руденко С.О. представник за довіреністю № б/н від 19.11.14.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Град Інвест Ріал Істейт» (далі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Сербул Юлії Іванівни (далі - відповідач) про стягнення 90 437,10 грн., а саме: 50 280,03 грн. - основного боргу, 4 490,99 грн. - пені, 1 165,93 грн. - 3% річних, 25 140,02 грн. - штрафу, 9 360,67 грн. - збитків від інфляції.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що відповідачем не виконано взяті на себе за Договором суборенди нежитлових приміщень № 101-ЛГ/13 від 01.10.13. зобов'язання щодо сплати вартості користування приміщенням, експлуатаційних витрат і утримання площ та вартості комунальних послуг, що зумовило виникнення заборгованості та звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.11.14. порушено провадження у справі № 910/25977/14 та призначено її до розгляду на 16.12.14.

В судовому засіданні 16.12.14. позивачем було подано письмові пояснення по справі та заяву на підставі ст. 22 ГПК України про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Град Інвест Ріал Істейт» просить суд стягнути з відповідача на свою користь 80 437,10 грн., а саме: 40 280,03 грн. - основного боргу, 4 490,99 грн. - пені, 1 165,93 грн. - 3% річних, 25 140,02 грн. - штрафу, 9 360,67 грн. - збитків від інфляції. Вказану заяву про зменшення розміру позовних вимог було прийнято господарським судом, отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.14., в зв'язку з неявкою відповідача та невиконання ним вимог ухвали суду від 24.11.14., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 15.01.15.

13.01.15. та 15.01.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

За результатами судового засідання 15.01.15., в зв'язку з неявкою відповідача та невиконання ним вимог попередніх ухвал суду в даній справі, на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 03.02.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.15. за заявою позивача на підставі ст. 69 ГПК України було продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

28.01.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 03.02.15. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі, з врахуванням заяви від 16.12.14. про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 03.02.15. вкотре не з'явився, вимоги попередніх ухвал суду не виконав, письмового відзиву на позов та контррозрахунку ціни позову не надав, заяв чи клопотань не подав і не надіслав, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на відповідача, що наданий позивачем.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/25977/14.

В судовому засіданні 03.02.15. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Приписами п. 5.2.4 Договору суборенди № 6/0812-ОД від 01.08.12., який було укладено між позивачем (як Суборендарем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грант Тайм» (як Орендарем), встановлено, що Суборендар має право передавати нежитлові приміщення загальною площею 7 566,65 кв. м за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, б. 21 або їх частину в користування іншим особам за договорами суборенди без додаткових погоджень з боку Орендаря.

Положеннями п. 5.2.4 Договору оренди № 06п/0214-ОД-О від 01.02.14., який було укладено між позивачем (як Орендарем) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біла Акація» (як Орендарем), встановлено, що Орендар має право передавати нежитлові приміщення загальною площею 4 866,65 кв. м за адресою: м. Одеса, вул. Дерибасівська, б. 21 або їх частину в користування іншим особам за договорами суборенди без додаткових погоджень з боку Орендодавця.

01.10.13. між позивачем (далі - Орендар) та відповідачем (далі - Суборендар) було укладено Договір суборенди № 101-ЛГ/13 нежитлових приміщень (далі - Договір), відповідно до умов якого (п. 1.1) Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне користування (суборенду) нежитлове приміщення загальною площею 122,03 кв.м (далі - Приміщення), що знаходиться в будівлі, яка розташована за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Дерибасівська, 21.

Термін суборенди визначено п. 3.1 Договору до 30.09.14. включно з моменту прийняття Приміщення Суборендарем за Актом приймання-передачі Приміщення в суборенду.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 9.1 з моменту його підписання (01.10.13.) та діє протягом терміну суборенди, визначеного п. 3.1 Договору до передачі Приміщення за Актом приймання-передачі Приміщення з суборенди.

01.10.13. між сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі Приміщення в суборенду.

Відповідно до п. 2.1 Договору, орендна плата за користування Приміщенням складається з: плати за Приміщення; суми компенсації експлуатаційних витрат що сплачуються Орендарем для утримання площ та приміщень загального користування (господарські витрати, оплата послуг прибиральників, витрати на утримання у належному стані приміщень та площ загального користування, прилеглої території, витрати на обслуговування систем пожежної та охоронної сигналізації, накладні витрати тощо). Орендна плата за користування Приміщенням складається з: Оплати за Приміщення, розмір якої за 1 (один) місяць суборенди становить 42 710,50 грн. з ПДВ; суми компенсації експлуатаційних витрат, що сплачуються Орендарем для утримання площ та приміщень загального користування (господарські витрати, оплата послуг прибиральників, витрати на утримання у належному стані приміщень та площ загального користування, прилеглої території, витрати на обслуговування систем пожежної та охоронної сигналізації, накладні витрати тощо), розмір яких за 1 (один) місяць суборенди становить 6 808,05 грн. з ПДВ. Таким чином, загальний розмір орендної плати за користування Приміщенням за 1 (один) місяць суборенди становить 49 578,55 грн. з ПДВ.

Згідно з п. 2.1.2 Договору, у випадку підвищення більше ніж на 3 (три) % офіційного курсу долара США, встановленого Національним банком України (далі - НБУ) станом на перше число потомного місяця, за який визначається розмір орендної плати, порівняно з офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 01.10.13., Орендар має право визначати розмір орендної плати за 1 (один) місяць суборенди для кожного місяця суборенди окремо за наступною формулою: З = К х А, де S - орендна плата за 1 (один) місяць користування Приміщенням; К індекс, який розраховується за формулою: К = К2/К1; К2- курс долара США по відношенню до гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на перше число поточного місяця, за який визначено розмір орендної плати, вираховується як кількість гривень за один долар США. К1 - курс долара США по відношенню до гривні згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.10.13., вираховується як кількість гривень за один долар США та становить 7,9930. А - 49 518,55 грн. - місячна орендна за користування Приміщенням відповідно до умов Договору; = - математичний знак рівності; х - математичний знак множення; / - математичний знак ділення. Зазначена зміна розміру орендної плати за користування Приміщенням не вимагає укладення будь-яких додаткових угод до Договору. У випадку, якщо Орендар не скористається своїм правом на визначення розміру орендної плати за користування Приміщенням за 1 (один) місяць суборенди за формулою визначеною в даному п. 2.1.2 Договору, орендна плата за користування Приміщенням визначається згідно п.2.1.1. Договору.

В п. 2.1.3 Договору встановлено, що сторони домовилися, що "01" січня кожного року Орендар має право збільшувати розмір орендної плати (розмір плати за Приміщення та суми компенсації експлуатаційних витрат) визначений цим Договором, але не більше, ніж на 10 відсотків у порівнянні з існуючим на дату збільшення розміром орендної плати (розміром плати за Приміщення та суми компенсації експлуатаційних витрат), про що сторони укладають додаткову угоду.

До орендної плати за місяць суборенди включається плата за Приміщення за поточний місяць суборенди та сума компенсації експлуатаційних витрат за поточний місяць суборенди (п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.2.1 Договору, місяць суборенди починається першого числа та закінчується останнім числом календарного місяця. Сторонами визначено, що у разі необхідності визначення розміру орендної плати за певну кількість днів місяця суборенди, відповідно розмір орендної плати за один день визначається шляхом ділення розміру орендної плати за місяць суборенди на кількість календарних днів у ньому.

Згідно з п. 2.3 Договору орендна плата справляється щомісяця, без врахування індексу інфляції.

Крім орендної плати, передбаченої пунктом 2.1 Договору, Суборендар зобов'язаний самостійно сплачувати комунальні послуги, які будуть споживатися в процесі експлуатації Приміщення. Сума комунальних послуг визначається Орендарем, виходячи з загальної вартості послуг по ТЦ в цілому пропорційно до площі Приміщення (при наявності відповідних лічильників - за даними лічильників), та сплачується Суборендарем до 10-го числа місяця, наступного за звітним, на підставі окремого рахунку Орендаря. На письмову вимогу Суборендаря Орендар надає розрахунок сум комунальних послуг (п. 2.4 Договору).

Приписами п. 2.5 Договору сторони погодили, що орендна плата вноситься Суборендарем у наступному порядку: попередній платіж - платіж за перший та останній місяці суборенди користування Приміщенням, що включає орендну плату за Приміщення та суму компенсації експлуатаційних витрат за Приміщення (за перший місяць суборенди у розмірі 49 518,55 грн. з ПДВ; за останній місяць суборенди в розмірі 49 518,55 грн. з ПДВ, самостійно вноситься Суборендарем протягом 5-ти (п'яти) календарних днів з моменту підписання Договору у загальній сумі 99 037,10 грн. з ПДВ; орендна плата за поточний місяць суборенди сплачується Суборендарем не пізніше десятого числа поточного місяця на підставі рахунку, що виставляється Орендарем до п'ятого числа поточного місяця включно.

Відповідно до п. 2.6 Договору, орендна плата нараховується Орендарем з моменту підписання Акту приймання-передачі Приміщення в суборенду.

Згідно з п. 2.7 Договору, Суборендар сплачує орендну плату за користування Приміщення шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендаря у гривнях. Датою оплати є дата зарахування коштів на поточний рахунок Орендаря. Банківські витрати, пов'язані з перерахуванням коштів за цим Договором, покладаються на Суборендаря.

Відповідачем позивачу було повернено Приміщення за актом приймання-передачі Приміщення з суборенди № б/н від від 28.02.14.

Спір у справі виник в зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідач своїм правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своє правовою природою даний Договір є договором суборенди.

Відповідно до ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України, до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до наявних в матеріалах справи рахунків-фактур, акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) за Договором за лютий 2014 року, та згідно з наданими позивачем копіями платіжних доручень, відповідач не сплатив позивачу за лютий 2014 року 27 515,44 грн. за оренду приміщення, 6 808,05 грн. компенсації експлуатаційних витрат та 5 956,54 грн. компенсацію витрат за спожиту електроенергію, що разом становить 40 280,03 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 40 280,03 грн. заборгованості за Договором є такими, що підлягають задоволенню повністю.

Позивач на підставі п. 7.2.1 Договору просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4 490,99 грн. - пені.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договором строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2.1 Договору сторони передбачили, що у випадку прострочення внесення орендної плати або інших платежів, передбачених Договором, Суборендар сплачує Орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день такого прострочення.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом здійснено перерахунок пені та встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4 423,26 грн. - пені. В іншій частині в розмірі 67,73 грн. пеню нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 1 165,39 грн. - 3% річних та 9 360,67 грн. - збитків від інфляції.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

За перерахунком суду, розмір відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання складає 1 165,39 грн., розмір збитків від інфляції складає 9 360,67 грн., як те вбачається з обґрунтованого розрахунку позивача, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині є такими, що підлягають задоволенню.

При цьому, відповідачем не оспорено розрахунки пені, збитків від інфляції та відсотків річних.

Далі, позивачем на підставі п. 7.1.2 Договору пред'явлено до стягнення 25 140,02 грн. штрафу.

Пунктом 7.2.1 Договору сторони передбачили, що у випадку прострочення внесення орендної плати або інших платежів, передбачених Договором, Суборендар сплачує Орендарю одноразовий штраф в розмірі 50% від суми заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

В силу приписів ст. 216, ч. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Одним із різновидів господарських санкцій, які застосовуються до правопорушника у сфері господарювання, є штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойки, штрафу, пені), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацем другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних

Відповідачем обґрунтованих пояснень щодо неможливості виконати взяті на себе зобов'язання за спірним Договором та доказів визнання вказаного пункту недійсним не подано.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 20 140,02 грн. штрафу. В іншій частині в розмірі 5 000,00 грн. штраф нараховано безпідставно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Сербул Юлії Іванівни (04112, м. Київ, вул. Тимофія Шамрила, б. 6-А, гуртожиток; ідентифікаційний номер ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Град Інвест Ріал Істейт» (01001, м. Київ, провулок Музейний, б. 10, офіс 103; ідентифікаційний номер 36856932) 40 280 (сорок тисяч двісті вісімдесят) грн. 03 коп. - основного боргу, 4 423 (чотири тисячі чотириста двадцять три) грн. 26 коп. - пені, 1 165 (одну тисячу сто шістдесят п'ять) грн. 39 коп. - 3% річних, 9 360 (дев'ять тисяч триста шістдесят) грн. 67 коп. - збитків від інфляції, 20 140 (двадцять тисяч сто сорок) грн. 02 коп. - штрафу, 1 711 (одну тисячу сімсот одинадцять) грн. 88 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 09.02.15.

Суддя Т.М. Ващенко