ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р.Справа № 915/1590/14
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

головуючого судді: Головея В.М.,

суддів: Савицького Я.Ф., Шевченко В.В.,

при секретарі судового засідання: Ляшенко М.І.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився,

від відповідача - Бабія С.А. (за довіреністю),

від третьої особи - Колодяжної Ю.А. (за довіреністю), Скрипки О.Р. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення господарського суду Миколаївської області від 09.12.2014

по справі № 915/1590/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Публічного акціонерного товариства «Інгул»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічного акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

про відшкодування збитків у сумі 161 982, 54 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 17.02.2015 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4, позивач) звернувся до господарського суду Миколаївської області із позовом до Публічного акціонерного товариства «Інгул» (далі - ПАТ «Інгул», відповідач) про стягнення 161 982, 54 грн. збитків, а також 3 239,66 грн. судового збору.

Позов обґрунтований тим, що на виконання укладеного між сторонами Договору про технічне забезпечення електропостачання споживача №16 від 31.01.2011, позивач у 2014 році намагався здійснити відшкодування обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж у розмірі, визначеному Додатком №3 в редакції Додаткової угоди від 01.01.2013, однак проведена оплата була безпідставно повернута відповідачем. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач був позбавлений можливості підтвердити 1-й клас споживання на 2014 рік, що призвело до понесення ним збитків у вигляді різниці у тарифах на оплату електричної енергії по 1-му та 2-му класу споживання.

Ухвалою господарського суду від 22.10.2014 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство «Миколаївобленерго» (далі - ПАТ «Миколаївобленерго», третя особа).

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 09.12.2014 в задоволенні позову ФОП ОСОБА_4 відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд зазначив, що позивачем не доведено, що дії (бездіяльність) відповідача при виконанні умов Договору №16 беззаперечно призвели до понесення ним збитків у вигляді різниці в тарифах, оскільки встановлення класу напруги залежить від енергопостачальної організації - ПАТ «Миколаївобленерго», яке не є учасником Договору №16 та під час розгляду справи заперечило можливість встановлення позивачу 1-го класу споживання, навіть за наявності факту прийняття відповідачем оплат по вказаному договору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ФОП ОСОБА_4 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким позов задовольнити.

Скаржник вважає рішення господарського суду необґрунтованим таким, що постановлено на підставі не повного з'ясування всіх обставин справи в їх сукупності.

17.02.2015 до Одеського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, рішення господарського суду - правомірним та винесеним відповідно до чинного законодавства.

Позивач в судове засідання не з'явився та не скористався своїм правом на участь в розгляді справи апеляційним судом, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 17.01.2015, про поважні причини неявки суд не повідомив та правами, наданими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. У разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Представники відповідача та третьої особи в судовому засіданні 17.02.2015 надали пояснення, в яких просили рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18.09.2009 між ВАТ «Інгул» (правонаступником якого є ПАТ «Інгул») та ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» (правонаступником якого є ПАТ «Миколаївобленерго») укладено договір №2-44/23 про спільне використання технологічних електричних мереж з додатками, за умовами якого ПАТ «Миколаївобленерго» зобов'язано відшкодовувати відповідачеві як власнику мереж обґрунтовані витрати на утримання технологічних електричних мереж основного споживача, які використовуються для передачі електроенергії як субспоживачам ПАТ «Інгул», у т.ч. позивачу, так і іншим споживачам ПАТ «Миколаївобленерго».

Відшкодування постачальник електричної енергії, в силу приписів п. 4.1, 7.2 Договору №2-44/23, має виконувати за розрахунковий період. Вартість послуг власника мереж з утримання технологічних електричних мереж спільного використання зазначена у Додатку №3 «Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж», розробленому відповідно до Методики обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затвердженої постановою НКРЕ №691 від 12.06.2008.

31.01.2011 між ФОП ОСОБА_4 (споживач) та ПАТ «Інгул» (власник мереж) укладено Договір №16 про технічне забезпечення електропостачання споживача з додатками (надалі - Договір №16), за умовами якого, власник мереж забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії споживачу в обсягах згідно з договором про постачання або купівлю електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії на рівні дозволеної потужності за класами напруги, а споживач дотримується установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно сплачує за отримані послуги, визначені пунктом 4.1 договору (п. 1.1. договору).

Так, відповідно до п.4.1 Договору №16 споживач зобов'язується здійснювати оплату за перетікання реактивної енергії за межами балансової належності електромереж згідно з додатком №5 та інших платежів передбачених цим договором та додатками до нього, а також за технічне обслуговування електричних установок та втрат відповідно до додатка №3 «Розрахунок виконання робіт з технічного обслуговування та втрат в електричних мережах спільного використання» (при наявності додатка). При цьому, споживач має право на отримання інформації щодо тарифів на передачу електроенергії, коефіцієнтів витрат та, у разі необхідності, інформації щодо виконання технічних умов, необхідних додаткових робіт, вимог до обліку електроенергії, обробки інформації, кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж; на відшкодування згідно з законодавством України збитків, завданих унаслідок порушення його права (п.5.1.2, 5.1.3).

Згідно Додатку №3 оплата споживачем власнику мереж за обслуговування електричних мереж та електроустановок спільного використання електрообладнання споживача, що знаходиться у ПС №7 «Водопойська» визначається за відповідною формулою з урахуванням місячного споживання електроенергії споживачем та діючого тарифу на споживання у поточному періоді.

Оплата споживачем за обслуговування власником мереж електроустановок здійснюється на поточний рахунок власника, шляхом щомісячних перерахувань, згідно наданого рахунку, протягом 10 банківських днів після його отримання, при наявності акту отриманих послуг за попередній місяць, в якому вказано перелік фактично виконаних робіт та послуг, згідно кошторису витрат на утримання технологічних електричних мереж (п. 7.6. договору № 16).

Господарським судом вірно зазначено, що у 2011-2013 роках сторонами складались акти здачі-приймання робіт з технічного забезпечення електропостачання, а саме: №ИН-0000127 від 31.05.2011 на суму 15 000,0 грн.; №ИН-0000250 від 26.12.2011 на суму 3 950,29 грн.; №ИН-0000032 від 31.01.2012 на суму 3 819,62 грн.; №ИН-0000343 від 28.12.2012 на суму 3 749,46 грн.; №ИН-0000109 від 30.06.2013 на суму 10 003,20 грн.. На підставі вказаних актів, відповідачем виставлялись рахунки-фактури на оплату відповідних робіт (послуг), які позивачем сплачувались.

01.01.2013 між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №16, якою сторони домовились Додаток №3 від 31.01.2011 вилучити та замінити його на Додаток №3 від 01.01.2013 «Протокол узгодження договірної ціни до додаткової угоди №1 до договору №16 від 31.01.2011». Так, у зазначеному додатку сторони визначили, що договірна вартість робіт, а саме технічного забезпечення електрообладнання ПС «Водопойська» складає 20 006,40 грн. (з ПДВ) на 2013 рік. Оплата відшкодування обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж здійснюється споживачем за домовленість сторін щомісячно або один раз на квартал у кінці розрахункового періоду.

У 2014 році відповідач не оформляв актів виконаних робіт та не надавав позивачеві рахунків на відшкодування обґрунтованих витрат. Перераховані позивачем по платіжних дорученнях №1480 від 23.06.2014, №1485 від 24.06.2014, №112 від 24.06.2014, №476 від 25.06.2014 грошові кошти були повернуті відповідачем з посиланням на узгодження договірної вартості робіт лише на 2013 рік та відсутність потреби у їх отриманні.

У разі виявлення однією із сторін договору порушень іншою стороною умов договору, за які законодавством передбачено застосування санкцій, чи які тягнуть за собою збитки, недоотриману продукцію, вигоду тощо, на місці оформлюється двохсторонній акт порушення. Сторона, яка виявила порушення своїх прав, зобов'язана письмово попередити іншу сторону про необхідність складання акта. Інша сторона не може без поважних причин відмовитись від складання та підписання акту. У разі відмови відповідальної сторони від підписання акту, в ньому робиться запис про відмову. У цьому випадку акт вважається дійсним, якщо його на місці складення підписали не менше трьох осіб представників сторони договору, що складала акт (п. 8.4. договору № 16).

Однак, позивачем ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано доказів складання зазначеного акту, в якому було б зафіксовано факт порушення відповідачем умов Договору №16, як того вимагає п.8.4.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

В силу ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом ст. ст. 224, 225 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. При цьому, у відповідності з ч. 2 цієї норми, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст. 218 ГК України, підставою для господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин, у т. ч. у вигляді відшкодування збитків, є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв'язок між ними, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст.623 ЦК України. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок неналежного виконання зобов'язання за договором, тобто наявності прямого причинного-наслідкового зв'язку між неправомірними діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.

З матеріалів справи вбачається, а саме, з листів третьої особи, що відшкодування обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж, які використовуються для передачі електричної енергії субспоживачу, може здійснюватись тільки на підставі кошторису (зі статтями витрат). Відповідно до п.9.1 договору №16 від 31.01.2011 такий кошторис був би дійсний тільки у разі його погодження територіальним представництвом НКРЕ. ПАТ «Інгул» не має ані погодженого ані непогодженого кошторису обґрунтованих витрат. Тому позивач ніяк не міг відшкодовувати обґрунтовані витрати на утримання технологічних електричних мереж ПАТ «Інгул». Таким чином, недостатньо у договорі, акті, рахунку або іншому документі написати «відшкодування обґрунтованих витрат на утримання технологічних електричних мереж», оскільки існує нормативний документ - Методика обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж, затверджена Постановою НКРЕ №691 від 12.06.2008, яка чітко регламентує складання кошторису обґрунтованих витрат, його погодження НКРЕ і тільки після цього може йти мова про відшкодування витрат за цим кошторисом. Тільки таке відшкодування давало б можливість ФОП ОСОБА_4 отримати 1-й клас споживання та відповідний тариф 1-го класу.

Враховуючи, що предметом позову є стягнення збитків, обов'язковим під час розгляду спору є встановлення наявності всіх елементів складу правопорушення: наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки, судова колегія погоджується з висновком господарського суду щодо відмови у задоволенні позову ФОП ОСОБА_4, оскільки останнім не доведено, що дії (бездіяльність) відповідача при виконанні умов Договору №16 беззаперечно призвели до понесення ним збитків у вигляді різниці в тарифах, оскільки встановлення класу напруги залежить від енергопостачальної організації - ПАТ «Миколаївобленерго», яке не є учасником Договору №16 та під час розгляду справи заперечило можливість встановлення позивачу 1-го класу споживання, навіть за наявності факту прийняття відповідачем оплат по вказаному договору.

В апеляційній скарзі позивач зазначив, що господарський суд при прийняті рішення не звернув уваги не листи №01/26-5179 від 01.08.2013, № 01/30-204 від 17.01.2014, №01/30-2796 від 07.05.2014, № 01/30-4183 від 16.07.2014, № 01/26-4241 від 18.07.2014 з яких, на думку скаржника, витікає прямий причинно-наслідковий зв'язок між отриманням ПАТ «Миколаївобленерго» даних щодо сплати позивачем відповідачу за утримання його технологічних мереж та встановлення позивачу першого класу напруги, однак з даною думкою судова колегія не погоджується, оскільки вищевказані листи та факт встановлення позивачу першого класу споживання на 2013 рік не можуть свідчити про виникнення у ПАТ «Миколаївобленерго» зобов'язань з надання позивачу 1-го класу споживання на 2014 рік.

Крім цього, оцінка правомірності дій третьої особи при визначенні 1-го чи 2-го класу споживання для позивача, як субспоживача відповідача, з урахуванням приписів чинного законодавства, яке регулює це питання, не є предметом розгляду у даній справі, тому господарський суд цілком правомірно не розглядав його.

Щодо доводів позивача, про порушення господарським судом приписів ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України, оскільки ухвалою господарського суду від 22.10.2014 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ПАТ «Миколаївобленерго» було запропоновано надати відзив по суті позовної заяви і заперечення проти позову (у разі їх наявності), судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 4-2 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Статтею ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Право сторін брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу передбачено і ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, те що господарський суд запропонував третій особі надати відзив або заперечення на позов не є підставою для скасування рішення, адже по суті позову рішення прийнято у відповідності з чинним законодавством.

Крім цього, колегія суддів дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що місцевим судом було створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, отже процесуальні права позивача передбачені ст. 22 ГПК України судом не були порушені.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права і дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 09.12.2014 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.02.2015 року.

Головуючий суддя Головей В.М.

Судді Савицький Я.Ф.

Шевченко В.В.