РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 918/1403/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Гудак А.В.

судді Сініцина Л.М. ,

судді Олексюк Г.Є.

при секратрі судового засідання: Лелех І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Галат Віталія Васильовича на рішення господарського суду Рівненської області від 25.11.14 р.

у справі № 918/1403/14 (суддя Бережнюк В.В. )

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЧУНАЙ - УКРАЇНА"

до відповідача Фізичної особи - підприємця Галат Віталія Васильовича

про стягнення заборгованості в сумі 327 446 грн. 77 коп.

в с т а н о в и в :

Рішенням господарського суду Рівненської області від 25.11.2014 року у справі №918/1403/14 позовні вимоги Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЧУНАЙ - УКРАЇНА" до Фізична особа-підприємець Галат Віталій Васильович про стягнення заборгованості в сумі 327 446 грн. 77 коп. задоволено. Стягнуто з фізичної особи - підприємця Галат Віталія Васильовича (33016, м.Рівне, вул.О.Дундича, 9 кв.69, ідент.код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЧУНАЙ - УКРАЇНА" (03058, м.Київ, вул. Гарматна, 39-В, ) - 272 664 грн. 00 коп. - основного боргу, 21751 грн. 98 коп. - пені, 3 880 грн. 33 коп. - 3% річних, 29 150 грн. 46 коп. - інфляційних втрат, 6548 грн. 94 коп. витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач по справі - Фізична особа-підприємець Галат Віталій Васильович звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ТзОВ "ВІЧУНАЙ - УКРАЇНА" в задоволенні позовних вимог.

На думку скаржника оскаржене рішення підлягає скасуванню з огляду на те, що при вирішенні даної справи судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, крім того, при вирішенні даної справи судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що між сторонами було домовлено про досудове врегулювання питання по погашенню заборгованості шляхом розстрочення даної заборгованості, однак незважаючи на це, позивачем була подана до господарського суду Рівненської області позовна заява.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЧУНАЙ - УКРАЇНА", не скористався правом подачі письмового відзиву на апеляційну скаргу, що, у відповідності до ч.2 ст.96 ГПК України, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення.

Зважаючи на те, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що підтверджено повідомленнями про вручення поштових відправлень на (а.с. 114-116), явка представників сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась та додаткові докази судом не витребовувались, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи приписи ст.101 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, ст. 102 ГПК України про строки розгляду апеляційної скарги та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників сторін та за наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, оцінивши висновки суду першої інстанції на відповідність дійсним обставинам справи, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 25.11.2014 року у справі №918/1403/14 слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

31 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІЧУНАЙ - УКРАЇНА" (Постачальник) та фізичною особою - підприємцем Галат Віталієм Васильовичем (Покупець) укладено Договір поставки №16/13 (а.с. 13-15).

Згідно з п.1.1, п.1.2. Договору Постачальник зобов'язується здійснити поставку партіями, а Покупець - прийняти та своєчасно сплатити вартість морепродуктів, а також інших продуктів харчування, далі за текстом названих "Товар", на умовах даного Договору. Найменування, асортимент, ціна та інші індивідуально визначені відомості про Товар визначаються у додатках (прайс-лист, специфікація тощо), які підписуються Сторонами, та є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до пункту 3.1. Договору оплата по даному Договору за партію Товару здійснюється Покупцем у гривнях шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника в термін 30 календарних днів з моменту поставки товару.

Пунктом 6.1. Договору передбачено, що останній вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2013 р. (включно). Після закінчення строку дії цього Договору, при відсутності будь-яких заперечень з боку Сторін, дія цього Договору продовжується на один наступний рік.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

На виконання умов вказаного вище Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 283 007 грн. 16 коп., що підтверджується видатковими накладними №ІФ-0012355 від 24.12.2013р., №ІФ-0012360 від 25.12.2013р., №ІФ-0012435 від 25.12.2013р., №ІФ-0012635 від 30.12.2013р., №ІФ-0012677 від 31.12.2013р., №ІФ-0000550 від 14.01.2014р., №ІФ-0000543 від 15.01.2014р., №ІФ-0000833 від 21.01.2014р., №ІФ-0000840 від 22.01.2014р.№ІФ-0001110 від 28.01.2014р., №ІФ-0001118 від 29.01.2014р. (а.с. 16-26).

Однак, сторони підтвердили той факт, що відповідач отримав товар та підписав товарно-розпорядчі документи на нього - накладні, а отримавши пропозицію оплатити вартість товару - виконав її частково.

Згідно п.1.3. договору право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару покупцю, що підтверджується підписами уповноважених представників сторін на видатковій накладній.

Однак, відповідачем не надано суду доказів виконання зобов'язання по оплаті вартості отриманого товару в повному обсязі, оплату проведено частково в сумі 20 000 грн. 00 коп., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 27-28).

На адресу відповідача за вих. № №02/04-2014 від 02.04.2014 р. позивачем надіслана вимога до сплати 372664 грн. за Договором поставки №16/13 від 31.12.2012 р. (а.с.32-34).

Проте, дана вимога залишена відповідачем без відповіді.

Як вбачається з матеріалів справи по видатковій накладній №ІФ-0012355 від 24.12.2013р. оплата проведена частково, в сумі 10343,16 грн., інша ж частина проплати здійснена відповідачем закрила борг за попередній період.

Отже, заборгованість в сумі 272 664,00 грн. підтверджена матеріалами справи та не спростована відповідачем.

Таким чином, на час вирішення спору судом першої інстанції заборгованість в сумі 272 664,00 грн. підтверджена доказами у справі, не спростована відповідачем, тому позовна вимога про стягнення цієї суми боргу правомірно задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин. Згідно з ч.2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати, визначених даним Договором, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день несплати..

Згідно з ч.1 ст. 230 ГК України, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Крім того, відповідно до ч.3 статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідачу згідно зробленого позивачем розрахунку нараховано пеню в розмірі 21751 грн. 98 коп., з даним розрахунком погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання має наслідком застосування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) відповідно до норм ст.ст. 230 - 232 ГК України та ст.ст. 549 - 551 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до зазначеної норми позивачем було нараховано до стягнення з відповідача інфляційні в сумі 29150,46 грн. за період:

- лютий 2014р - 793,27 грн.;

- березень 2014р. - 6271,23 грн.;

- квітень 2014р. - 8998,17 грн.;

- травень 2014р. - 10361,20 грн.;

- червень 2014р. - 2726,59 грн.

та 3880,33 грн. 3% річних за період:

- з 24.01.2014р. по 31.07.2014р. - 523.48 грн.;

- з 25.01.2014р. по 31.07.2014р. - 538.16 грн.;

- з 25.01.2014р. по 31.07.2014р. - 137.68 грн.;

- з 30.01.2014р. по 31.07.2014р. - 516.08 грн.;

- з 31.01.2014р. по 31.07.2014р. - 306.15 грн.;

- з 14.02.2014р. по 31.07.2014р. - 484.68 грн.;

- з 15.02.2014р. по 31.07.2014р. - 122.05 грн.;

- з 21.02.2014р. по 31.07.2014р. - 465.17 грн.;

- з 22.02.2014р. по 31.07.2014р. - 312.28 грн.;

- з 28.02.2014р. по 31.07.2014р. - 353.60 грн.;

- з 01.03.2014р. по 31.07.2014р. - 121.00 грн.

Подані позивачем розрахунки колегія суддів визнає обгрунтованими.

З приводу твердження апелянта, щодо неотримання повідомлення про проведення судових засідань в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи містяться поштові повідомлення про завчасні повідомлення сторін про розгляд справи, як в місцевому господарському суді, так і в суді апеляційної інстанції (а.с.46, 47, 51, 52, 69, 114-116). А тому, звважаючи на викладене місцевий суд розглянувши спір за наявними в справі матеріалами не порушив норми процесуального права.

Щодо домовленості між сторонами про досудове врегулювання питання по погашенню заборгованості шляхом розстрочення заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає що матеріалами справи дане твердження не підтверджується.

З огляду на викладене, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 25.11.2014 року по справі №918/1403/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача - Фізичної особо-підприємця Галата Віталія Васильовича - без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

3. Справу №918/1403/14 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуюча суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Олексюк Г.Є.