РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №925/2267/14
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом першого заступника прокурора міста Черкаси в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради

до товариства з обмеженою відповідальністю "УКС"

про стягнення 7 144,73 грн.

Представники сторін:

від прокурора: Дергунов Д.С. - службове посвідчення № 004715 від 20.09.2012 року;

від позивача: Луговський О.С.- представник за довіреністю № 12-01-21 від 05.01.2015 року;

від відповідача: Філь А.І. - представник за довіреністю № 03/2015 від 19.01.2015 року.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва передані позовні вимоги першого заступника прокурора міста Черкаси в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "УКС" про стягнення 7 144,73 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Виконавчим комітетом Черкаської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "УКС" укладено договір № 22 про надання права тимчасового користування місцем/місцями на розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси від 22.04.2008 року.

Відповідно до п. 2.1. договору адміністрація надає користувачу право тимчасового користування місцем/місцями, що перебувають у комунальній власності міста, згідно адресної програми (додаток до договору), а користувач використовує ці місця за цільовим призначенням - для розташування зовнішньої реклами і здійснює плату за користування місцями згідно з умовами цього договору.

Прокуратурою м. Черкаси була проведена перевірка щодо стану дотримання Департаментом архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради норм діючого законодавства у сфері розміщення зовнішньої реклами та належного використання його контрагентами умов договорів на тимчасове користування місцями (для розміщення рекламних засобів та встановлення пріоритету їх розміщення), які перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Черкаси, або повноваження щодо розпорядження яким здійснюють органи місцевого самоврядування м. Черкаси.

Відповідно до додатку б/н до договору № 22 від 22.04.2008 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради надано відповідачу в тимчасове платне користування рекламоносії по вул. Хрещатик біля перехрестя з вул. Б. Вишневецького з оплатою 28,27 грн. за один місяць; по вул. Б. Вишневецького біля перехрестя з вул. Хрещатик з оплатою 28,27 грн. за один місяць; по бульв. Шевченка біля перехрестя з вул. Б. Вишневецького з оплатою 53,57 грн. за один місяць.

Сторонами також погоджена загальна щомісячна плата за право тимчасового користування місцями, яка складає 110,11 грн.

Відповідач не виконав умови договору та не сплатив плату за користування місцями розташування спеціальних конструкцій з квітня 2008 року по липень 2014 року в сумі 6 602,93 грн.

Також, за невиконання зобов'язань по договору відповідачеві нарахована пеня у сумі 678,93 грн.

На підставі викладеного вище перший заступник прокурора міста Черкаси в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Черкаської міської ради звернувся до суду з позовом про зобов'язання відповідача оплатити заборгованість у сумі 6 602,93 грн., пені у сумі 768,93 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.12.2014 року порушено провадження у справі № 925/2267/14, призначено розгляд справи на 20.01.2015 року.

20.01.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності від 19.01.2014 року за № 07/01-15.

У судове засідання 20.01.2015 року з'явились прокурор та представники сторін.

Господарським судом міста Києва у судовому засіданні 20.01.2015 року оголошена перерва до 03.02.2015 року.

03.02.2015 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

У судове засідання 03.02.2015 року з'явились прокурор та представники сторін.

Прокурор позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача заперечував проти позову та просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Виконавчим комітетом Черкаської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "УКС" укладено договір № 22 про надання права тимчасового користування місцем/місцями на розміщення зовнішньої реклами у м. Черкаси від 22.04.2008 року.

Відповідно до п. 2.1. договору адміністрація надає користувачу право тимчасового користування місцем/місцями, що перебувають у комунальній власності міста, згідно адресної програми (додаток до договору), а користувач використовує ці місця за цільовим призначенням - для розташування зовнішньої реклами і здійснює плату за користування місцями згідно з умовами цього договору.

Відповідно до додатку б/н до договору № 22 від 22.04.2008 року виконавчим комітетом Черкаської міської ради надано відповідачу в тимчасове платне користування рекламоносії по вул. Хрещатик біля перехрестя з вул. Б. Вишневецького з оплатою 28,27 грн. за один місяць; по вул. Б. Вишневецького біля перехрестя з вул. Хрещатик з оплатою 28,27 грн. за один місяць; по бульв. Шевченка біля перехрестя з вул. Б. Вишневецького з оплатою 53,57 грн. за один місяць.

Сторонами також погоджена загальна щомісячна плата за право тимчасового користування місцями, яка складає 110,11 грн.

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1112 від 22.08.2007 року «Про надання дозволу на розміщення зовнішньої реклами ТОВ «УКС» вирішено надати дозвіл на розміщення рекламно - інформаційних покажчиків з підсвічуванням розміром 1,24 Х0,95 терміном на 5 років по вул. Хрещатик біля перехрестя з вул. Б. Вишневецького; по вул. Б. Вишневецького біля перехрестя з вул. Хрещатик; по бульв. Шевченка біля перехрестя з вул. Б. Вишневецького та видано дозволи на розміщення зовнішньої реклами на підставі вказаного рішення № 11,12 та 13 від 22.09.2007 року, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Згідно з п. 5.3. договору порядок розрахунків: платежі по цьому договору здійснюються користувачем безготівково щомісяця до 15-числа місяця, наступного за розрахунковим, на рахунок адміністрації або на підставі рахунку адміністрації протягом п'яти банківських днів від його одержання.

Таким чином, за відсутності рахунку адміністрації відповідач повинен самостійно сплачувати платежі по договору.

Відповідно до п. 5.1. договору плата за право тимчасового користування місцем, місцями, що затверджені в адресній програмі, наведена у додатку до цього договору.

Відповідно до п. 6.1. договору враховуючи розміщення користувачем рекламних носіїв до моменту підписання договору, користувач відшкодовує адміністрації плату за розміщення зовнішньої реклами з моменту фактичної установки рекламо носіїв до моменту укладення договору у сумі 770,77 грн.

Відповідно до ч. 1 п. 31. Типових правил розміщення зовнішньої реклами затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 29.12.2033 року за № 2067 (в редакції станом на 03.08.2009 року) дозвіл (на розміщення зовнішньої реклами) скасовується до закінчення строку дії на підставі рішення виконавчого органу ради за письмовою заявою розповсюджувача зовнішньої реклами у разі невикористання місця розташування рекламного засобу безперервно протягом шести місяців або непереоформлення дозволу в установленому порядку.

Згідно з ч.2 п. 31. Типових правил розміщення зовнішньої реклами затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 29.12.2033 року за № 2067 (в редакції станом на 03.08.2009 року) рішення про скасування дозволу фіксується в журналі реєстрації та надсилається робочим органом розповсюджувачу зовнішньої реклами.

Оскільки форма заяви вказаними правилами не встановлена, відповідач листом від 03.08.2009 року за № 637/08-09 просив скасувати дозволи на розміщення реклами та розірвати договір. Однак, відповідачем не надано докази відправлення або надання вказаного листа адресату та результат його розгляду.

Відповідно до п. 3.1. договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 20.09.2012 року включно.

Згідно з п. 3.2. договору за місяць до закінчення терміну дії договору користувач має право письмово звернутись до адміністрації про продовження терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами та договору.

П.3.3. договору встановлено, що цей договір може бути достроково розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї з сторін цей договір може бути достроково розірвано за рішенням господарського суду в разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачений законодавчими актами України.

Відповідачем не надано доказів розірвання вказаного договору за погодженням сторін або за рішенням суду, в тому числі з підстав скасування дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами позивач не звертався про продовження дії дозволу та договору, таким чином договір діяв до 20.09.2012 року включно.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору в частині плати за користування місцями розташування спеціальних конструкцій відповідачу нарахована заборгованість відповідно до наданого розрахунку з квітня 2008 року по вересень 2012 року включно (враховуючи 770,77 грн. відповідно до п. 6.1. договору) в сумі 6 602,93 грн.

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що у відповідача виник обов'язок сплати за користування місцями розташування спеціальних конструкцій до 20.09.2012 року включно, проте відповідач не виконав свої зобов'язання, в зв'язку з чим у нього виникла заборгованість в розмірі 6 602,93 грн.

В судовому засіданні 03.02.2015 року представник відповідача підтримав заяву про застосування строків позовної давності від 19.01.2014 року за № 07/01-15.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Пунктом 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Заборгованість відповідача повинна нараховуватись з квітня 2008 року по 20.09.2012 року, тобто до закінчення строку дії договору.

Позовна заява одержана судом 10.12.2014 року. З урахуванням положення частини четвертої статті 51 ГПК днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв'язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Відповідно до норм чинного законодавства України, порушене право позивача підлягало захисту судом у разі звернення позивача за захистом протягом встановленого законом загального 3-річного строку позовної давності.

Оскільки, п. 5.3. договору, оплата за здійснюється щомісяця до 15-числа місяця, наступного за розрахунковим з врахуванням дати подачі позовної заяви 10.12.2014 року, перебіг позовної давності застосовується до всіх вимог, які нараховані та повинні бути оплачені до 10.12.2011 року.

Частина 3 статті 267 ЦК України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином, як вбачається з позовної заяви та заявлено відповідачем, позивачем пропущено строк в межах якого він може звернутися до суду за захистом свого порушеного права щодо всіх вимог, які нараховані та повинні бути оплачені до 10.12.2011 року.

Відповідачем не сплачена заборгованість яка підлягала сплаті до 15.12.2011 року (за листопад 2011 року) та до закінчення строку дії договору (до 20.09.2012 року включно) у сумі 1 174,41 грн.

Обґрунтованого клопотання про поновлення строків позовної давності не подано, тож суд саме з зазначеної вище підстави відмовляє позивачеві в задоволенні його позовних вимог в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в розмірі 5 428,52 грн.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відповідачем не оплачено заборгованість за користування місцями розташування спеціальних конструкцій, тому позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 1 174,41 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 678,93 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Договором визначена помісячна оплата. Таким чином, пеня повинна нараховуватись відповідно до строку виконання зобов'язання. Позивачем пеня нарахована з квітня 2014 року по жовтень 2014 року, тобто не за період заборгованості.

Окрім того, до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік.

Враховуючи заяву про застосування строків позовної давності від 19.01.2014 року за № 07/01-15, строк дії договору позивачем пропущено строк в межах якого він може звернутися до суду за захистом свого порушеного права щодо вимог про стягнення пені, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 678,93 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.06.2011 року № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 2 відсотків ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальної заробітної плати у місячному розмірі.

Згідно статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014, № 719-VII, який опублікований 21.01.2014 року, з 1 січня 2014 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 218,00 грн.

Ціна позову становить 7 281,86 грн., отже, сума судового збору за подання даного позову має складати 1 827,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з п.4.46 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» №7 від 21.02.2013 року, приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору.

За таких обставин, з відповідача стягується судовий збір в доход Державного бюджету України в сумі 196,46 грн.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "УКС" (03115, м. Київ, вул. Феодори Пушиної, будинок 13, ідентифікаційний код 33747635) на користь Виконавчого комітету Черкаської міської ради (18000, вул. Байди Вишневецького, 36, м. Черкаси, ідентифікаційний код 04061547) заборгованість в розмірі 1 174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) грн. 41 коп.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "УКС" (03115, м. Київ, вул. Феодори Пушиної, будинок 13, ідентифікаційний код 33747635) в доход Державного бюджету України (р/р 3001, Одержувач: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, Банк одержувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, МФО 820019, ідентифікаційний код 37993783, код платежу: 22030001) судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 196 (сто дев'яносто шість) грн. 46 коп.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 16.02.2014 року.

Суддя С.М. Мудрий