ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа № 908/3475/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Откидача Є.Ю., за довіреністю № 56 від 09 лютого 2015 року; Проценка В.П., за довіреністю № 57 від 09 лютого 2015 року;

відповідача - Маньчин О.О., за довіреністю № 18-158 від 23 грудня 2014 року; Просвєтова О.Ю., за довіреністю № 18-28 від 04 лютого 2015 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 232 З/1-6) на рішення господарського суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року у справі № 908/3475/14

за позовом Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя

про стягнення суми

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року по справі 908/908/3475/14 (суддя Науменко А.О.) позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на користь Приватного підприємства "Вагова компанія "МІКА" суму заборгованості у розмірі 242076 грн., 32873 грн. 30 коп. втрат від інфляції, 21150 грн. 15 коп. 3% річних, 5922 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Відповідач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року по справі № 908/3475/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судом першої інстанції не було враховано, що з боку ПП «ВК «МІКА» були порушені умови договору підряду № 1716/10/1039 від 29 вересня 2010 року щодо строків виконання робіт та якості виконаних робіт; поставлене обладнання мало недоліки, про що зазначено в актах від 21.07.2011 р. та 31.10.2011 р. і ці недоліки не були усунені позивачем; відсутні докази проведення господарської операції по другому етапу робіт за Договором, що виключає обов'язок відповідача оплати цих робіт; вважає хибним висновок суду про змішаний характер договору № 1716/10/1039 від 28 вересня 2010 року; зазначив про порушення місцевим господарським судом ст.ст. 4-2, 4-7, 84 Господарського процесуального кодексу України.

04 лютого 2015 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких відповідач звертає увагу на той факт, що позивачем, в порушення умов укладеного договору підряду, не надано відповідачу оригіналу банківської гарантії, а тому на підставі п. 10.2 Договору відповідач мав право не здійснювати оплату першого та другого етапу робіт за Договором (вх. 1711).

10 лютого 2014 року через канцелярію суду позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення Господарського суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх. 2078).

На думку позивача, відповідач повинен був виконати умови Договору відносно сплати грошових коштів за фактично завершені етапи; в результаті порушення відповідачем умов зберігання поставленого обладнання та його експлуатації, з'явились пошкодження та недоліки в роботі ваг. Посилання відповідача на те, що відсутні докази проведення господарської операції по другому етапу робіт вважає необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема видатковою накладною №РН -211 від 01 вересня 2011 року на суму 239340,00 грн.

У призначеному судовому засіданні 10 лютого 2015 року представниками відповідача було заявлено клопотання про призначення по справі №908/3475/14 товарознавчої експертизи для виявлення дефектів або недоліків обладнання, проведення якої просить доручити Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса (вх. 2083 від 10.02.2015р.).

Колегія суддів, розглянувши зазначене вище клопотання відповідача, вислухавши думку представників позивача, які заперечували проти призначення експертизи, дійшла висновку про залишення його без задоволення як необґрунтоване.

Згідно частини першої статті 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснень питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Судова експертиза повинна призначатись лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутня дійсна потреба у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, оскільки спірне обладнання з 2011 року знаходиться на відповідальному зберіганні у відповідача, що позбавляє можливості встановити, що ці недоліки виникли внаслідок невиконання або порушення умов договору з боку позивача.

До того ж, відповідачі не обґрунтували неможливість подання клопотання про призначення судової товарознавчої експертизи до суду першої інстанції.

В судовому засіданні 10 лютого 2015 року була оголошена перерва до 19 лютого 2015 року.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2015 року у зв'язку із хворобою судді Пелипенко Н.М. сформовано для розгляду справи № 908/3475/14 колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Тихий П.В.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступне.

Застосовуючи до спірних правовідносин приписи статей 530, 628, 691, 692, 712, 837, 843, 854 Цивільного кодексу України, приписи статей 175, 265 Господарського кодексу України, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних, з огляду на доведеність їх у розмірі 242 076,00 грн. - вартості першого та другого етапів за договором № 1716/10/1039 від 28 вересня 2010 р.

Виконання третього етапу за графіком фактично не відбулось, а тому в цій частині позову суд першої інстанції відмовив.

На підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України стягнуті з відповідача на корись позивача інфляційні у розмірі 32873,30 та 3 % річних на суму 21150,15 грн., з урахуванням суми основного боргу в розмірі 242076,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як свідчить з матеріалів справи, позивач - ПП "Вагова компанія "МІКА", звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до ПАТ "Запорізький завод феросплавів" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором підряду № 1716/10/1039 від 28 вересня 2010 р. в розмірі суми основного боргу 249435 грн., 31641,90 грн. інфляційних втрат, 21813,60 - 3 % річних.

За приписами частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Як убачається із матеріалів справи, 28 вересня 2010 року між ПП "Вагова компанія "МІКА" (підрядник) та Приватним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (замовник) було укладено договір підряду № 1716/10/1039.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 цього договору замовник доручає, а підрядник бере на себе виконання робіт по монтажу, налагодженню, пуско - налагодженні та поставці системи зважування в розливних прогонах цехів № № 1-4 ПАТ«ЗФЗ»; обсяги робіт, вартість обладнання і матеріалів визначаються на підставі Графіка виконання робіт, підписаного сторонами (Додаток № 1), який є невід'ємною частиною договору (т.1 а.с. 15-17).

Відповідно до п. 2.1. договору вартість робіт за цим договором з урахуванням вартості матеріалів становить 889998,00 грн., в тому числі ПДВ 20%. Договірна ціна на обсяги робіт, вказані в тендерних умовах, є твердою і перегляду не підлягає протягом всього терміну дії договору.

Пунктом 3.1 договору визначені терміни виконання робіт - 7 місяців після підписання цього договору поетапно згідно з Графіком виконання робіт (Додаток № 1). Етапами виконання робіт вважати номер по порядку в Графіку виконання робіт.

Договір є чинним з моменту його підписання та діє до 31 жовтня 2011 року, а в частині гарантійних зобов'язань - до повного їх виконання (п.13.1 договору).

Сторони погодили Графік поставки та виконання робіт, який є додатком до договору № 1716/10/1039 від 28 вересня 2010 року, та передбачає наступні етапи робіт: розроблення та погодження ТЗ із замовником; поставку обладнання для цеху № 1; монтаж обладнання в цеху № 1; поставку обладнання для цеху № 2; монтаж обладнання в цеху № 2; поставку обладнання в цех № 3; монтаж обладнання в цеху № 3; поставка обладнання для цеха № 4; монтаж обладнання в цеху № 4; ЗІП; випуск та передачу замовнику експлуатаційної документації на систему; здачу в експлуатацію системи в цілому (т.1 а.с. 17 (на звороті) - 18).

Зі змісту спірного договору, укладеного між ПП «Вагова компанія «МІКА» та ПАТ «Запорізький феросплавний завод» вбачається, що він за правовою природою є змішаним договором.

Цей договір містить в собі як умови, що характерні для договорів поставки (зокрема поставка системи зважування в розливних прогонах цехів №1-4 ПАТ "ЗФЗ"), так і умови, що характерні для договорів підряду (зокрема, з монтажу, налагодженні, пуско-налагодженні обладнання).

Відповідно до часини 2 статті 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

В силу статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В пункті п. 4.1 договору сторони визначили порядок розрахунків, відповідно до якого оплата виконаних робіт за цим договором здійснюється за фактом виконаних робіт кожного етапу, відповідно до Графіка виконання робіт протягом 20 календарних днів з дня надходження рахунку від підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт. Одночасно з пред'явленням акта виконаних робіт, підрядник зобов'язаний надати замовникові акт приймання-передачі обладнання.

Отже, умовами договору передбачено поетапну оплату виконаних робіт за договором.

Перший етап, відповідно до Графіка поставки і виконання робіт, передбачає розроблення та погодження технічного завдання з замовником.

До таких правовідносин застосовуються положення, які регулюються правовідносини підряду.

Відповідно до статті 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Позивачем виконані роботи першого етапу, що підтверджується актом № ОУ-210 здачі-прийняття робіт (надання послуг) м. Запоріжжя від 01 вересня 2011 р. на суму 2280,00 грн. без ПДВ, 2736,00 грн. з ПДВ (т.1 а.с. 23).

З урахуванням визначених у пункті 4.1. договору строків оплати виконаних робіт, роботи першого етапу підлягали оплаті до 29 вересня 2011 р.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України).

Відповідачем порушені умови договору щодо проведення розрахунків з позивачем, а тому місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт першого етапу за договором.

По другому етапу Графіком поставки та виконання робіт передбачена поставка обладнання, а тому до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення договору поставки.

Як уже було зазначено, відповідно до частини другої статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідач отримав від позивача ваги кранові електронно-тензометрічні «ЄрМак ВК1ркт-30» - 1 од.; ваги кранові електронно-тензометричні «ЄрМак ВК1ркт-20» - 4 од.; стаціонарний пульт керування - 4 од.; пристрій безпровідної передачі даних (РТ-ретранслятор) - 5 од.; сервер - 1 комплект, у складі: індустріального комп'ютера, джерела безперебійного живлення, лазерного принтера.

Вказані обставини підтверджуються актом передачі на відповідальне зберігання від 01.03.2011 р., актом приймання-передачі обладнання від 11 липня 2011 р., актом приймання обладнання системи вимірювання ваги розливного прольоту цеху № 1 від 21 липня 2011 р., видатковою накладною № РН-211 від 01 вересня 2011 р. (т. 1, а.с. 19, 21, 25, 107).

Відповідач не заперечував факт отримання ним зазначеного обладнання.

Видаткова накладна № РН-211 від 01 вересня 2011 р. і рахунок-фактура № СФ-000211 від 01 вересня 2011 р. були отримані представником ПАТ «Запорізький завод феросплавів», що підтверджується листом № 577 від 09 вересня 2011 р.

Відповідач, в порушення умов договору, обумовлених в пункті 4.1 договору, оплату за поставлене обладнання у строк до 29 вересня 2011 року не здійснив, а тому, виходячи із суми, яка вказана у врученному представнику відповідача рахунку-фактурі № СФ-000211 від 01 вересня 2011 р., місцевий господарський суд дійшов обгрунтваного висновку про стягнення з ПАТ «Запорізький завод феросплавів» 239340,00 грн.

По третьому етапу Графіку поставки та виконання робіт передбачено наступні види робіт: монтаж стаціонарного пульта управління (ТМФ - термінал багатофункціональний) 4 од.; монтаж пристрою бездротової передачі даних (РТ-ретранслятор), 5 од., монтаж сервера 1 од., налагодження та випробування обладнання в комплексі по цеху № 1.

Із акту № ОУ - 212 здачі - прийняття робіт (надання послуг) м. Запоріжжя від 01 вересня 2011 р. свідчить, що відповідачем прийнято роботу, а саме: монтаж обладнання в цеху № 1 відповідно до розробленого та погодженого з підрядником проекту, в тому числі монтаж стаціонарного пульта керування (ТМФ-термінал багатофункціональний) 4 од. на суму 6132, 50 грн., з ПДВ - 7359,00 грн. (т.1 а.с. 27).

Разом з тим, підстави для задоволення позову в частині стягнення грошових коштів за виконання робіт третього етапу відсутні, оскільки умовами договору № 1716/10/1039 передбачено поетапну оплату по факту виконаних робіт кожного етапу згідно Графіка виконання робіт, а цей етап завершений позивачем не був, про що свідчить із Акта прийомки обладнання від 21 липня 2011 року.

Отже, з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу за виконання робіт першого та другого етапів робіт у розмірі 242076,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Перевіривши арифметичний розрахунок 3% річних та інфляційних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням суми основного боргу у розмірі 242076,00 грн., з відповідача підлягають стягненню сума втрат від інфляції у розмірі 32873,30 грн. за період: жовтень 2011 року - серпень 2014 року та 3 % річних в сумі 21150,15 грн. за період: з 03 жовтня 2011 р. по 31 серпня 2014 р.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо порушення строків виконання робіт за договором, як на одну із підстав для відмови в позові, судова колегія вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, пунктом 3.1. договору встановлено строк виконання робіт 7 місяців після підписання договору, поетапно, згідно Графіку поставки та виконання робіт.

В пункті 3.3. договору сторони визначили, що строки виконання робіт можуть переглядатися за погодженням сторін з підписанням двостороннього акту при наявності обставин непереборної сили; зупинки робіт не з вини Підрядника.

Із матеріалів справи вбачається, що 18 грудня 2010 р. були виготовлені та проведена атестація вагів кранових «ЄрМак ВК1ркт-20» у кількості 5 шт. ДП «Дніпростандартметрологія» видані «Свідоцтва про державну метрологічну атестацію ваг кранових "ЕрМак ВКІркт" (т.1 а.с.88,89,90,91,92).

27 січня 2011 року позивач листом за № 31 повідомив відповідача, що відповідно до Етапу 1 було розроблено Технічне завдання на обладнання; відповідно до Етапу 2 виготовлено обладнання для цеху № 1; Технічне завдання знаходиться на погодженні у службі метрології відповідача з 27 грудня 2010 року; ваги кранові в кількості 5-ти одиниць атестовані 18 грудня 2010 року в ДП «Дніпростандартметрологія» і з цієї дати знаходяться на складі позивача, очікуючи відправлення разом з рештою обладнання. Крім того, просило затвердити Розгорнуту специфікацію на обладнання; дати вказівку прийняти обладнання на склад Відповідача для подальшого монтажу в цеху № 1 (Етап 3) (т.1 а.с.93).

Пунктом 2.4. договору передбачена необхідність письмового повідомлення Підрядником Замовника про готовність обладнання до відвантаження.

На виконання цих умов договору, позивач письмово повідомив відповідача про готовність обладнання до відвантаження. Крім того, листом від 28 лютого 2011 року за вих. №62 позивач також просив відповідача прийняти на його склад обладнання (т.1 а.с.94).

01 березня 2011 року позивач відвантажив обладнання та здав його на відповідальне зберігання в Управління капітального будівництва відповідача, на що був складений Акт відповідального зберігання (т.1 а.с.19). Листами від 06 квітня 2011 за вих. №141, 12 квітня 2011 р. за вих.№ 156, 30 травня 2011р. за вих. № 238 позивач повідомляв відповідача про неможливість виконання певних робіт у строк через незалежних від Підрядника обставин.

Аналізуючи матеріали справи, а також наявні в ній докази, судова колегія дійшла висновку про те, що позивачем виконані зобов'язання, які передбачені умовами договором, зокрема, пунктом 5.1.6. Договору, відповідно до якого Підрядник зобов'язаний попереджати Замовника при виявленні інших, не залежних від Підрядника обставин, що загрожують якості виконання робіт або створюють неможливість його завершення в строк.

Слід зазначити, що по першому етапу за графіком відповідачем прийнято виконання за актом № ОУ-210 здачі-прийняття робіт (надання послуг) м. Запоріжжя від 01 вересня 2011 р. без зауважень, за другим етапом відповідач отримав обладнання 01 березня 2011 р., при цьому ПАТ "Запорізький завод феросплавів" не відмовився від отримання обладнання, воно поступило на його склад.

Посилання відповідача на розділ 15 договору, яким передбачений обов'язок Підрядника оформити та надати Замовнику оригінал Банківської гарантії, не може бути підставою для відмови в стягненні з відповідача суми боргу, оскільки, як зазначалось вище в цій постанові, обов'язок щодо проведення розрахунків та платежів передбачений пунктами 4.1. та 4.2. договору.

Другим етапом робіт по договору, відповідно до Графіку поставки та виконання робіт, була поставка обладнання для цеху № 1. Посилання відповідача на відсутність у нього обов'язку сплачувати вартість робіт за договором з посиланням на те, що господарська операція була не здійсненою, а також за наявності зафіксованих в актах зауважень щодо поставленої продукції також є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, у висновку Акта прийомки обладнання від 21 липня 2011 року, по якому відбулось приймання обладнання по комплектності, зазначалось:

1. Обладнання системи ваговимірювання розливного прольоту цеху №1 в цілому відповідає затвердженому Технічному завданню та придатне до монтажу.

2. ПП ВК «МІКА» усунути виявлені недоліки до вводу системи ваговимірювання

розливочного прольоту цеха № 1 в дослідно-промислову експлуатацію (т.1 а.с.20).

Аналізуючи викладені обставини безпосередньо у зазначеному акті, судова колегія вважає, що усунення таких зауважень можливо, зокрема, на третьому етапі, яким передбачено монтаж обладнання в цеху № 1. Враховуючи неусунення вказаних у акті недоліків, місцевий господарський суд, з висновком якого погоджується і колегія суддів суду апеляційної інстанції, відмовив у стягненні грошових коштів за третім етапом робіт.

Інші доводи апеляційної скарги ПАТ «Запорізький завод феросплавів» не спростовують висновків господарського суду Запорізької області, викладених у рішенні від 03 грудня 2014 року в цій справі.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року у справі № 908/3475/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 20.02.2015р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Тихий П.В.