РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2015Справа №910/27583/14

За позовомЗаступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі 1) Київської міської ради 2) Департаменту економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Бізнес Естейт"
простягнення 4 089 620 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від прокуратури:Ваколюк Д.С. - за посвідченням №018332;
від позивача 1:Дорошенко О.С. - заступник начальника відділу;
від позивача 2:Грама О.М. - головний спеціаліст;
від відповідача:Дрига О.В. - юрисконсульт;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заступник прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Бізнес Естейт" про стягнення 4 089 620 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що пайовий внесок, який не перераховано до місцевого бюджету міста Києва внаслідок бездіяльності відповідача, яка полягає в неукладенні договору пайової участі, в розумінні ст. 22 Цивільного кодексу України є збитками, які мають відшкодовуватись Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіті Бізнес Естейт".

Київська міська рада наполягала на позові, надавши усні пояснення по справі.

Департамент економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надав письмові пояснення в яких зазначив, що пропозиція щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Києва має надходити від відповідача. Таким чином, невиконання обов'язку щодо звернення до позивача стосовно укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Києва унеможливило його укладення і спричинило негативні наслідки для бюджету міста Києва, а саме неотримання коштів у якості пайового внеску забудовника (інвестора) і створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (упущена вигода).

Відповідач проти позову заперечив з тих підстав, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Києва, обов'язковість якого лежала як на відповідачеві, так і на Департаменті економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за твердженнями вказаного учасника судового процесу, не породжує у сторін цивільних прав та обов'язків, пов'язаних з виконанням такого договору та виключає можливість застосування до них положень ст.ст. 22, 623 Цивільного кодексу України щодо відшкодування збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2014 р. порушено провадження у справі №910/27583/14 та призначено її до розгляду на 30.01.2015 р.

30.01.2015 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 06.02.2015 р.

В судовому засіданні 06.02.2015 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає у позовній заяві заступник прокурора міста Києва на підставі декларації, зареєстрованої 16.07.2013 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, до експлуатації прийнято офісний центр площею 4 150,3 кв.м по провулку Тараса Шевченка, 3 у Шевченківському районі м. Києва.

Замовником будівництва є Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Бізнес Естейт".

В преамбулі Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначено, що цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Частиною 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

У відповідності до ч. 2 ст. 40 вказаного вище Закону України замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Порядком визначення розмірів пайової участі (внесків) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради №573/5385 від 30.12.2010 р. пайова участь (внесок) забудовників (інвесторів) у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста (надалі - пайова участь) є внеском, який забудовник (інвестор) має сплатити до бюджету м. Києва без урахування ПДВ.

Залучені кошти спрямовуються виключно на фінансування об'єктів соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста, передбачених в Програмі соціально-економічного розвитку міста Києва.

У пункті 4.6 вказаного Порядку передбачено, що пайовий внесок сплачується на підставі договору між містом (Управлінням) та забудовником (інвестором). Договір на сплату пайової участі оформлюється при будівництві (реконструкції) будь-яких об'єктів - після надання забудовником (інвестором) документів про затвердження в установленому порядку проектної та кошторисної документації проекту, з відповідним коригуванням договору після введення об'єкта в експлуатацію, та передує оформленню дозвільних документів на будівництво (реконструкцію) в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю;

Кошти пайового внеску забудовник (інвестор) перераховує на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету (п. 4.7 Порядку).

Таким чином, за твердженнями заступника прокурора м. Києва місцевому бюджету м. Києва було завдано збитки, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Сіті Бізнес Естейт" не зверталось із заявою щодо укладення договору пайової участі у розвитку соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, у зв'язку із здійсненням будівництва офісного центру, необхідну кошторисну та проекту документацію не надало, пайовий внесок до міського бюджету не перерахувало.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов заступника прокурора в м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ч. 3 ст. 40 "Про регулювання містобудівної діяльності" пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Частина 9 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" визначає, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Наразі, як встановлено судом, договір про пайову участь до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію між сторонами не укладався.

Як вже зазначалось, на підставі декларації, зареєстрованої 16.07.2013 р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві, до експлуатації було прийнято офісний центр площею 4 150,3 кв.м по провулку Тараса Шевченка, 3 у Шевченківському районі м. Києва.

Таким чином, в даному випадку, за висновками суду, не можна вести мову про порушення цивільного права осіб, в інтересах яких подано позовну заяву, на отримання грошових кошів у вигляді пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, оскільки укладення договору про пайову участь обов'язкова саме на етапі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

При цьому, господарський суд зазначає, що якщо позивач вважає, що товариство ухиляється від укладення договору, обов'язковість якого передбачена ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" останній мав право на етапі до прийняття об'єкта в експлуатацію звернутись до суду з вимогою до відповідача про спонукання до укладення договору або визнання відповідного договору укладеним.

Водночас, за поясненнями сторін, наданими в судових засіданнях 30.01.2015 р. та 06.02.2015 р. з'ясовано, що до прийняття об'єкта (офісного центру площею 4 150,3 кв.м по провулку Тараса Шевченка, 3 у Шевченківському районі м. Києва) в експлуатацію позивачі до суду з вказаними вимогами не звертались.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Документом, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду, є позовна заява. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов. Подати позов - означає звернутися до господарського суду із заявою, в якій повинно міститися прохання, адресоване суду, про розгляд спору про право, що виник.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту позовної заяви, відповідно до яких позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником та повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог.

Зміст позовних вимог включає предмет і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову входять лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів спірного матеріального правовідношення.

Наразі, заступником прокурора м. Києва заявлено вимогу про стягнення збитків (упущену вигоду) в сумі 4 089 630,00 грн., які Департаментом на підставі Порядку розраховано обсяг пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста з урахуванням технічних характеристик об'єкта, який прийнято до експлуатації.

Згідно з ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У даному випадку, як пояснив Заступник прокурора м. Києва, порушення інтересів держави пов'язано з тим, що з вини відповідача територіальній громаді завдано збитки у вигляді неодержаного пайового внеску.

У письмових поясненнях, що надійшли до суду 05.02.2015 р., Департамент економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зазначив, що невиконання обов'язку щодо звершення до позивача стосовно укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Києва унеможливило його укладення і спричинило негативні наслідки для бюджету міста Києва, а саме неотримання коштів у якості пайового внеску забудовника (інвестора) і створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (упущена вигода).

Тобто, враховуючи зміст заявлених вимог, предметом позовної заяви є стягнення збитків (упущеної вигоди) в сумі 4 089 620,00 грн.

Нормами ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому, збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України).

Так, в постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 р. у справі №3-64гс11 визначено, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Однак, позивачами не надано жодного доказу того, що були вжиті заходи одержання доходів у вигляді розміру пайової участі, а також заходи щодо уникнення збитків, зокрема, позивачі не звертались з позовом про спонукання відповідача до укладення договору про пайову участі, особи, в інтересах якої подано позовну заяву, не направляв пропозицію укласти договору.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. При цьому, для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи, шкідливий результат такої поведінки (збитки), причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

На позивачів покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Водночас, важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною по віденкою заподіювача та збитками. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Наразі, суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Згідно з розд. 3 Оглядового листа Вищого господарського суду України №01-06/20-2014 від 14.01.2014 р. "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків" у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними.

При цьому, збитки не є санкцією заздалегідь визначеного розміру. Тягар доведення наявності і обґрунтування розміру упущеної вигоди покладається на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто упущена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

У відповідності до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, прокурором не надано доказів того, що особи, в інтересах яких подано позовну заяву, могли отримати визначені доходи від відповідача у вказаній сумі, і тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила їх можливості отримати вказаний прибуток.

Приймаючи до уваги наведене вище, враховуючи, що позивачем не було доведено наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сіті Бізнес Естейт" є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

За правилами ст. 49 82-85 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у задоволенні позову витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Відповідно до п. 4.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору якщо позов залишено без задоволення - судовий збір не стягується та відноситься за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту економіки та інвестицій органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 11.02.2015 р.

Суддя Ю.О. Підченко