ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015 р. Справа № 914/4610/14

Господарський суд Львівської області, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом:Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Львів
до відповідача:Червоноградської центральної міської лікарні, м. Червоноград, Львівська область
про:стягнення 2226,58 грн.
Суддя Артимович В.М.

Секретар судового засідання Струк Н.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права і обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України, в тому числі право заявляти відводи. У відповідності до ст. 81-1 ГПК України технічна фіксація судового процесу не здійснювалась.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Львів, надалі - позивач, до Червоноградської центральної міської лікарні, м. Червоноград, Львівська область, про стягнення коштів в сумі 2226,58 грн., з яких основна заборгованість 1767,74 грн., три відсотки річних в розмірі - 64,64 грн., інфляційні втрати - 394,20 грн.

Ухвалою суду від 30.12.2014 р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, судове засідання призначено на 04.02.2015 р.

29.01.2015 р. на розгляд суду представник відповідача подав клопотання з проханням долучити до матеріалів справи ряд документів, а також вказав, що у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той ж предмет і з тих же підстав, та відсутнє рішення цих органів з такого спору.

02.02.2015 р. через канцелярію на розгляд суду відповідач подав пояснення, в якому зазначає, що відповідач є бюджетною установою, яка утримується за рахунок коштів місцевого бюджету та причиною виникнення заборгованості є відсутність коштів у зв'язку з недофінансуванням видатків. Також відповідач просить суд розглядати спір у відсутності представника відповідача.

В засідання суду 04.02.2015 р. з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи та просив задоволити позовні вимоги. Відповідач не забезпечив явку повноважного представника в засідання суду 04.02.2015 р., хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши докази, які мають значення для справи, в їх сукупності, суд встановив наступне.

26.09.2013 р. між позивачем та відповідачем укладено договір про виконання разових робіт за № 13/09/10, надалі - договір, за яким виконавець зобов'язався виконати роботи (послуги) по поточному ремонту медичного обладнання (фотоувлориметра КФК-2МП, зав. № 9202785, інв. №10450160), а замовник зобов'язався прийняти та оплатити вартість виконаних робіт (п. 1.1 договору).

Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 належним чином та відповідно до умов договору виконано передбачені роботи загальною вартістю 1767,74 грн., що відповідає вартості робіт, визначеній у п. 2.1 договору та затвердженому сторонами кошторисі № ІПК9/000001 від 26.09.2013 р. Зазначене підтверджується підписаним повноважними представниками сторін та скріпленим їх печатками приймально-здавальним актом № ІПК9/000001 від 26.09.2013 р., у якому зазначено, що замовник не має претензій та зауважень щодо обсягів та якості робіт, виконаних виконавцем.

Згідно з п. 4.3 договору замовник зобов'язаний повністю оплатити повну вартість виконаних робіт протягом дев'яти днів з моменту підписання приймально-здавального акту. Відповідно до п. 4.4 договору розрахунки за ним здійснюються шляхом перерахування замовником належної до оплати суми на банківський рахунок виконавця, вказаний у цьому договорі. Підставою для оплати є цей договір та приймально-здавальний акт.

Зважаючи на те, що Червоноградською центральною міською лікарнею виконані роботи не оплачено, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 1767,74 грн. основного боргу, а також 394,20 грн. індексу інфляції та 64,64 грн. 3% річних, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за зобов'язанням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Так, ч. 1 ст. 854 ЦК України встановлено, що якщо за договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або її окремих етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як встановлено ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні норми містяться і в Господарському кодексі України.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Щодо тверджень відповідача про те, що заборгованість виникла у зв'язку із недофінансуванням видатків Червоноградської центральної міської лікарні як бюджетної установи, суд зазначає, що відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 1.10 постанови № 14 від 17.12.2013 р. роз'яснено, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобов'язань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом ч. 2 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у постанові Верховного суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446. Також у п. 5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. у справі №15/5027/715/2011).

Окрім того, відсутність бюджетних асигнувань, на яку посилається відповідач, не доведена належними та допустимими доказами.

Суд, враховуючи вищенаведені норми законодавства та умови договору, у зв'язку з відсутністю доказів оплати заборгованості відповідачем, прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1767,74 грн. обґрунтована матеріалами справи, відповідачем не спростована та підлягає до задоволення.

Щодо вимог про стягнення 394,20 грн. індексу інфляції та 64,64 грн. 3% річних суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правова норма ч. 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 3.2 Постанови №14 від 17.12.2013р. роз'яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене та провівши перерахунок суми позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції підлягають задоволенню в сумі 394,20 грн., нарахованих протягом жовтня 2013 р. - листопада 2014 року. Позовна вимога про стягнення 64,64 грн. 3% річних, нарахованих за період з 07.10.2013р. по 26.12.2014 р. включно, підлягає також до задоволення повністю.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3, 4-5, 4-7, 12, 33, 34, 38, 43, 49, 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Червоноградської центральної міської лікарні (80100, Львівська область, м. Червоноград, вул. Івасюка, буд. 2; ідентифікаційний код 01996869) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (79015 АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 1767,74 грн. основного боргу, 394,20 грн. індексу інфляції, 64,64 грн. три проценти річних та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст.ст. 116, 117 ГПК України після набрання рішенням законної сили.

4. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 09.02.2015 р.

Суддя Артимович В.М.