РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015Справа №910/27374/14

за позовом Публічного акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт"

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві

про стягнення заборгованості у розмірі 155 484,52 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: Оніщук В.Г. (дов.№ б/н від 03.04.2014)

від відповідача: Малина І.В. (дов.№1/5564-ТР від 31.07.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про стягнення заборгованості у розмірі 155 484,52 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.12.2014 порушено провадження у справі №910/27374/14 та призначено її до розгляду на 29.01.2015 року.

За наслідками судового засідання 29.01.2015 судом постановлено ухвалу про продовження строків розгляду спору на 15 днів, у задоволення клопотання сторін, та оголошено перерву у судовому засіданні до 12.02.2015 року.

Під час судового засідання 12.02.2015 представником позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив задовольнити позов із врахуванням поданої заяви.

Судом розглянуто та прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, та роз'яснено, що подальший розгляд справи буде здійснено у межах заявлених у заяві вимог.

У свою чергу, представник відповідача у судовому засіданні 12.02.2015 заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому ним через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва 11.02.2015 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2007 приміщення за адресою м.Київ, вул. Богуславський узвіз, 9 передано у Головним Управлінням комунальної власності м.Києва Відкритому акціонерному товариству «Спеціалізоване управління підземних протизсувних робіт» (у подальшому назву змінено у відповідності до закону на Публічне акціонерному товариству «Спеціалізоване управління підземних протизсувних робіт») про що складено Акт приймання-передавання нерухомого майна до статутного фонду Відкритого акціонерного товариства "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" (інвентарний №10340029).

01 січня 2012 між Публічним акціонерним товариством «Спеціалізоване управління підземних протизсувних робіт» (орендодавець) та Головним управлінням МВС України в м.Києві (орендар) укладено Договір оренди № ор/1/2012 (далі - Договір № ор/1/2012) нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) за адресою: м.Київ, вул. Богуславський узвіз, 9. для розміщення Спецроти міліції, з підбору та транспортування трупів у морг ГУМВС України в місті Києві.

Уповноваженими представниками сторін 01.01.2012 складено та затверджено Акт приймання - передачі нежилих приміщень загальною площею 260 кв.м за адресою Богуславський узвіз, 9.

Відповідно до п.п. 3.1., 3. Договору № ор/1/2012, сума щомісячної орендної плати за користування об'єктом оренди з урахуванням ПДВ становила 5 729,23 грн. (п'ять тисяч сімсот двадцять дев'ять грн. двадцять три коп.). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Згідно п.п. 9.1. Договору № ор/1/2012 Договір діє до 31.12.2012 року.

01 січня 2013 року, сторони погодили продовжити свої договірні зобов'язання, шляхом підписання Договору оренди № ор/3/2013, за яким об'єкт оренди передано відповідачеві для розміщення Спецроти міліції, з підбору та транспортування трупів у морі- ГУМВС України в місті Києві до 31.12.2013 року.

Актом приймання-передачі нежилих приміщень загальною площею 260 кв.м., складеного 01.01.2013 уповноваженими представниками сторін, об'єкт оренди передано у користування відповідача.

Відповідно до п.п. 3.1. Договору № ор/3/2013, сума щомісячної орендної плати за користування об'єктом оренди з урахуванням ПДВ, становила 5729,23 грн. (п'ять тисяч сімсот двадцять дев'ять грн. двадцять три коп.)

Згідно п.п. 3.5. Договору № ор/1/2012 та Договору № ор/3/2013, орендна плата сплачується Орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі.

Пунктом 3.6. Договору № ор/1/2012 та Договору № ор/3/2013 визначено, що орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно після 20 числа поточного місяця на рахунок Орендодавця на підставі надісланих Орендодавцем платіжних документів.

Вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем окремо (пункт 3.7.Договору № ор/1/2012 та Договору № ор/3/2013).

Так, на підставі окремих рахунків наданих Орендодавцем, Орендар мав сплачувати витрати за водопостачаня та електроенергію.

Як стверджує позивач, посилаючись на несвоєчасне бюджетне фінансування відповідач, здійснював перерахування орендних та комунальних платежів із значною затримкою та не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість за користування об'єктом оренди у розмірі 132 464,15 грн. (із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Із наявних у матеріалах справи Актів звірки розрахунків вбачається, що станом: на 31.12.2012 заборгованість за користування об'єктом оренди та комунальних платежів, склала 23020 (двадцять три тисячі двадцять) гривень 37 копійок; на 31.12.2013 заборгованість за користування об'єктом оренди та комунальних платежів, склала 132 464 (сто тридцять дві тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 15 копійок;

29 квітня 2014 на адресу Відповідача, надіслано лист-вимогу, з пропозицією у триденний термін з дня його отримання, погасити наявну заборгованість, однак відповіді або грошових коштів позивачу не надходило, у зв'язку із чим останній звернувся із даним позовом до суду про стягнення 132 464,15 грн. заборгованості.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві посилається на відсутність бюджетного фінансування та стверджує, що у відповідності до положень статті 617 Цивільного кодексу України він звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України (далі ГК України) як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Ст. 175 ч.1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦКУ з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші ), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зазначені вище норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями статті 193 ГК України.

За своєю правовою природою Договір оренди № ор/1/2012 нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) від 01.01.2012 та Договір оренди № ор/3/2013 нерухомого майна (нежилих будівель, споруд, приміщень) від 01.01.2013 є змішаними договором, а саме договором найму з елементами договору про надання послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які також підпадають під правове регулювання Глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частиною 1 ст. 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

За приписами статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, позивачем доведено та матеріалами справи підтверджено наявність обов'язку Головного управління МВС України в м.Києві сплатити на користь позивача 132 464,15 грн. суму заборгованості з орендних платежів, послуг водопостачання та електроенергії.

Одночасно, суд критично оцінює доводи відповідача щодо звільнення його від відповідальності у зв'язку із відсутністю бюджетного фінансування, з огляду на таке.

У відповідності ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язанням є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 617 ЦК України, норми якої кореспондуються з положеннями ст. 218 ГК України, визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком відсутність у боржника необхідних коштів.

З огляду на положення наведених вище норм, відповідач не звільняється від виконання зобов"язаннь з оплати спожитої теплової енергії, тому суд критично оцінює посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування, оскільки ця обставина не визначена законадавчо як така, що звільняє від виконання зобов"язання.

Аналогічна позиція міститься у Інформаційному листі Вищого господарського суду України від 13.07.2012 № 01-06/908/2012 "Про доповнення Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів": за змістом ч. 2 ст. 617 ЦК, ч. 2 ст. 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України"від 18.10.2005 відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Зважаючи на встановлені факти, вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що у межах поданого позову ПАТ «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» заявлено лише суму основного боргу без штрафних санкцій, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення боргу у розмірі 132 464,15 грн. нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені судом факти, які не спростовані відповідачем під час розгляду Судовий збір, відповідно до положень статті 49 ГПК України, покладається на Відповідача у повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що положеннями Господарського процесуального кодексу не передбачено можливість зменшення або звільнення від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічне акціонерне товариство "Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про стягнення заборгованості у розмірі 132 464,15 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві (01601, місто Київ, вулиця Володимирівська, будинок 15; ідентифікаційний код 08592201) на користь Публічного акціонерного товариства «Спеціалізоване управління протизсувних підземних робіт» (01010, місто Київ, провулок Інженерний, 4-а; ідентифікаційний код 03360880) 132 464 (сто тридцять дві тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 15 копійок суму заборгованості та 2 649 (дві тисячі шістсот сорок дев'ять) гривень 28 копійок витрат зі сплати судового збору.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частину у судовому засіданні 12.02.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати відповідно до статті 116 Господарського процесуального кодексу України, після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено та підписано 14.02.2015 року.

Суддя К.В. Полякова