КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа№ 910/12343/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Матюха О.Ю., за довіреністю;

відповідача:Вансович О.В., за довіреністю;

Клюсова Т.М., за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця"

на рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014

у справі № 910/12343/14 (головуючий суддя: Бондарчук В.В., судді: Нечай О.В., Спичак О.М.)

за позовом Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця"

до Київського міського територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання недійсними пунктів рішення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року по справі № 910/12343/14 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом міста Києва не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.12.2014, прийнято апеляційну скаргу до провадження, розгляд справи призначено на 21.01.2015.

21.01.2015 представником відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

21.01.2015 розглянувши подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про його обґрунтованість, в зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.01.2015 розгляд справи відкладено на 26.01.2015.

26.01.2015 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2015 розгляд справи відкладено на 16.02.2015р.

12.02.2015 представником відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду був поданий відзив на апеляційну скаргу.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, для розгляду справи № 910/12343/14 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Зеленін В.О, судді - Ткаченко Б.О., Шевченко Є.О.

16.02.2015 представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

16.02.2015 представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив суд рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року по справі № 910/12343/14 залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів встановила наступне.

23.04.2014 Київським міським територіальним відділенням Антимонопольного комітету України прийнято рішення №34/04-р/к у справі №243-26,13/198-11, яким визнано, що Державне територіально - галузеве об'єднання "Південно-західна залізниця" протягом періоду з 27.02.2007 р. по друге півріччя 2010 року займало монопольне (домінуюче) становище на загальнодержавному ринку послуги з надання пасажирам у користування комплектів постільної білизни (постільних речей) у вагонах поїздів в межах маршрутів, за якими здійснюється рух поїздів, які сформували вагони, що обслуговуються безпосередньо ДТГО "Південно-західна залізниця" з часткою 100%.

Оскільки, дії Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" полягають у встановленні економічно необґрунтованому (завищеному) рівні тарифів на послуги з надання пасажирам у користування комплектів постільної білизни (постільних речей) у вагонах поїздів є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 1 частини 2 статті 13 та пунктом 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на загальнодержавному ринку послуги з надання пасажирам у користування комплектів постільної білизни (постільних речей) у вагонах поїздів, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, в зв'язку з чим на нього накладено штраф у розмірі 68 000,00 гривень.

Таким чином, зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивача з позовом у даній справі.

В свою чергу, позовні вимоги скаржник обґрунтовує тим, що на його думку пункти 2,3 спірного рішення є незаконним, такими, що не відповідають фактичним обставинам, тому прийняті з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, що відповідно до Закону України "Про захист економічної конкуренції" є підставами для визнання цих пунктів недійсними та скасування.

Так, скаржник стверджує, що:

- для встановлення перевищення ціни необхідно мати дві складові - застосовану ціну та належну (допустиму);

- відповідач не довів, яка ціна на послуги є обґрунтованою;

- рішення Відділення базується на документі «Порядок і обгрунтування формування цін на постільну білизну по ВЧ-2 у 2009 році», що є методично неправильним, так-як відокремлений підрозділ не є встановлювачем ціни на послугу і тому не може її обґрунтовувати, а Відділенням начебто було маніпулятивно використано назву вказаного розрахунку;

- відсутній прямий причинно - наслідковий зв'язок між рівнем рентабельності та тарифом і стверджує про помилковість висновків Відділення, обґрунтовуючи це тим, що у різних вагонних дільницях ДТГО «Південно-західна залізниця» собівартість вказаних послуг та їх рівень рентабельності були різними, отже це є прямим доказом відсутності причинно- наслідкового зв 'язку між рентабельністю та ціною;

- надання постільної білизни не є самостійною послугою, а є підвищенням комфорту /якості послуги з перевезення пасажира, тобто є складовою дійсної послуги.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги є такими, що спростовуються матеріалами справи, а тому не дають підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента.

Водночас, за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", суб'єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.

П. 1 рішення адміністративної колегії Відділення від 23.04.2014 № 34/04-р/к визнано монопольне становище позивача на загальнодержавному ринку послуги з надання пасажирам у користування комплектів постільної білизни (постільних речей) у вагонах поїздів в межах маршрутів, за якими здійснюється рух поїздів, які сформували вагони, що обслуговуються безпосередньо ДТГО "Південно-західна залізниця" з часткою 100%.

Зазначене позивачем не спростовується. Хоча, суб'єкт господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище не певному ринку не повинен зловживати своїм монопольним становищем, шляхом встановлення економічно необґрунтованих цін на послуги.

Відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» зловживання монопольним становищем, зокрема у вигляді встановлення таких цін чи інших умов реалізації товару не допускається та тягне за собою відповідальність, передбачену цим Законом.

З аналізу, Конституції України, Законів України "Про Антимонопольний комітет України", "Про захист економічної конкуренції", Правил розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 р. № 5) (із змінами), Положення про порядок проведення перевірок додержання законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженого розпорядженням Антимонопольного комітету України від 25.12.2001 р. № 182-р (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.02.2002 р. за № 139/6427 (із змінами) вбачається, що закон не покладає на Антимонопольний комітет України та його органи здійснення будь-яких розрахунків вартості послуг, а відтак встановлення економічно обґрунтованих цін не є повноваженнями органів Антимонопольного комітету України, натомість є обов'язком суб'єктів господарювання.

Таким чином, органи Антимонопольного комітету України не визначають рівень допустимих цін на товари, послуги, тощо.

Щодо твердження скаржника, що рішення Відділення базується на документі «Порядок і обгрунтування формування цін на постільну білизну по ВЧ-2 у 2009 році», що є методично неправильним, так-як відокремлений підрозділ не є встановлювачем ціни на послугу і тому не може її обґрунтовувати, а Відділенням начебто було маніпулятивно використано назву вказаного розрахунку.

Колегія суддів відзначає, що зазначене твердження скаржника не відповідає дійсності та є необґрунтованим з огляду на наступне.

Вказаний розрахунок був використаний у рішенні як приклад для ілюстрування підходу, що призвів до встановлення економічно необгрунтованих цін на постільну біршзну. Так, в матеріалах справи містяться аналогічні розрахунки за різні роки по різним підрозділам ДТГО «Південно-Західна залізниця». На прикладі одного конкретного розрахунку проілюстровано, що при розрахунку собівартості послуг надання пасажирам постільної білизни планувалося повернення витрат на доотримання нових комплектів білизни протягом одного року, тоді як окремі предмети, що входять до комплекту, мають термін експлуатації понад один рік.

Вартість всіх речей, які в сукупності становлять комплект постільної білизни є прямими матеріальними витратами, які в свою чергу впливають на собівартість послуги з надання пасажирам у користування комплекту постільної білизни у вагонах, що обслуговуються.

Інструкцією про термін служби і порядок списання окремих і постільних речей та м'якого з ємного інвентарю пасажирських вагонів, затвердженою Міністерством транспорту України встановлено термін служби окремих предметів, що входять до комплекту постільної білизни та після спливу якого відповідні речі підлягають списанню та заміні на нові. Термін служби таких речей відповідно до інструкції складає від 1 до 4 років (в'середньому - приблизно 2,5 роки).

Отже, на підставі зазначеного розрахунку, в загальній вартості постільних речей, які ДТГО «Південно-західна залізниця» планувало отримати у 2009 році термін використання всіх речей був визначений як один рік, тоді як для них встановлено довший строк експлуатації.

Таким чином, до розрахунку вартості послуги було включено завищений рівень матеріальних витрат.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає про відсутність прямого причинно- наслідкового зв'язку між рівнем рентабельності та тарифом і стверджує про помилковість висновків Відділення, обґрунтовуючи це тим, що у різних вагонних дільницях ДТГО «Південно-західна залізниця» собівартість вказаних послуг та їх рівень рентабельності були різними, отже це є прямим доказом відсутності причинно- наслідкового зв 'язку між рентабельністю та ціною.

Проте, такі твердження скаржника також є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне.

Вартість користування комплектом постільної білизни була визначена на одному рівні для всіх вагонних дільниць. Собівартість надання послуги була різною по різних дільницях (враховуючи різний фонд оплати праці, витрати на електроенергію тощо). Тому встановлювались різні рівні рентабельності послуги по різним дільницям з метою отримати після урахування ПДВ заздалегідь визначену вартість.

Отже, рівень рентабельності у даному випадку не має економічного сенсу, а слугує уйіверсальним регулятором для досягнення потрібного рівня вартості.

Також в апеляційній скарзі скаржник стверджує, що надання постільної білизни не є самостійною послугою, а є підвищенням комфорту /якості послуги з перевезення пасажира, тобто є складовою дійсної послуги.

Зазначене спростовується тим фактом, що сам скаржник визнає пункт 1 Рішення, яким визначено монопольне становище ДТГО «Південно-Західна залізниця» на ринку послуги з надання пасажирам у користування комплектів постільної білизни (постільних речей) у вагонах поїздів в межах маршрутів, за якими здійснюється рух поїздів, які сформували вагони, що обслуговуються безпосередньо ДТГО «Південно-Західна залізниця» з часткою 100%.

До того ж, скаржник стверджує, що пасажирські перевезення є збитковими. Разом з тим, скаржник вдається до часткової компенсації витрат на перевезення шляхом встановлення економічно необгрунтованих цін на інші послуги. Потрібно зазначити, що послуга є безальтернативною, оскільки пасажир не має змоги отримати послугу з іншого джерела або взагалі відмовитись від послуги у разі, якщо поїздка припадає на нічний час. Крім того, використання матрацу та подушки без білизни не передбачено.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що визначення рівня собівартості послуги з надання пасажирам у користування комплекту постільної білизни (постільних речей) у вагонах поїздів, що обслуговуються позивачем, прямо впливає на рентабельність останньої, а тому враховуючи, що собівартість послуги позивачем вираховувалась невірно та була відповідно завищена, рентабельність послуги з надання пасажирам у користування комплекту постільної білизни (постільних речей) у вагонах поїздів, що обслуговуються позивачем, була також завищена.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд відзначає, що в розумінні ст. 33, 36 Господарського процесуального кодексу України скаржник не надав ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції докази які б підтверджували його вимоги та заперечення.

При недоведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року по справі № 910/12343/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного територіально - галузевого об'єднання "Південно-західна залізниця" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 13.11.2014 року по справі № 910/12343/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/12343/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Е.О. Шевченко