РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015Справа №910/28640/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія"

про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 24 440,00 грн.

Суддя Полякова К.В.

Представники:

від позивача: Ніколенко Є.А. (дов.№002/15 від 05.01.2015)

від відповідача : Цілик А.В. (дов.№67 від 16.10.2014)

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Здорово" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 24 440,00 грн.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і виплативши йому у зв'язку із пошкодженням автомобіля при дорожньо-транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як особа, що застрахувала цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2014 порушено провадження у справі №910/28640/14 та призначено її розгляд на 03.02.2015 року.

17.01.2015 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

22.01.2015 від Моторного (транспортного) страхового бюро України через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва надійшла інформація, витребувана ухвалою суду від 25.12.2014 року.

03.02.2015 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.02.2015 року.

У судовому засіданні 12.02.2015 представник позивача надав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив задовольнити позов, з урахуванням наданих зменшень.

Відповідно до п.3.10. постанови N 18 від 26.12.2011 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Суд, вивчивши надану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, прийняв її та зауважив, що подальший розгляд справи здійснюється із урахуванням заявлених зменшень.

Представник відповідача надав усні заперечення на позов, посилаючись на обставини аналогічні тим, що викладені у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2013 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Здорово" (страховик) та Шевельовою Юлією Олександрівною (страхувальник) укладено договір №1302917 добровільного страхування наземних транспортних засобів, за яким предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки "Mazda", державний номер ВН5536ВТ. Вигодонабувачем за даним Договором виступає АТ «Ерсте Банк».

Відповідно до довідки №9344722 про дорожньо-транспортну пригоду, 04.02.2014 по вул.Середньфонтанська у м.Одеса, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки "Mazda", державний номер ВН5536ВТ, під керуванням Шевельової Ю.А. та транспортним засобом марки «ВАЗ21063», державний номер 33159ОЕ, під керуванням Тариця Г.С.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Тариця Г.С. Правил дорожнього руху України, якого постановою Кілійського районного суду Одеської області від 28.02.2014 у справі №502/456/14-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Як вбачається із матеріалів справи, 04.02.2014 страхувальник звернувся до позивача із заявою-повідомленням про пошкодження транспортного засобу внаслідок страхового випадку та 04.03.2014 на виплату страхового відшкодування за договором №1302917 від 11.04.2013 року.

Вартість матеріального збитку, спричиненого власнику ТЗ "Mazda", державний номер ВН5536ВТ, визначена позивачем на підставі Звіту №2809/2203 від 13.03.2014, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Асістанс-Україна», та становить 31082,28 грн.

Розмір страхового відшкодування визначений позивачем на підставі виставленого станцією СТО ФОП Дараган Андрій Анатолійович акту виконаних робіт №3103-1 від 13.03.2014 та зазначений у страховому акті №1302917/1/1 від 09.04.2014 із розрахунком до нього у розмірі 24940,00 грн.

Позивач, на виконання умов договору №1302917 від 11.04.2013, перерахував на рахунок ФОП Дараган Андрій Анатолійович суму страхового відшкодування у розмірі 24940,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5 від 10.04.2014 року.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Цивільно-правова відповідальність водія Тариця Г.С., який керував транспортним засобом марки «ВАЗ21063», державний номер 33159ОЕ, на момент скоєння ДТП застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова комнанія» (відповідач у справі), за полісом №АС/8581337, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу.

Отже, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому 27.05.2014 позивач звернувся до відповідача із заявою (претензією) вих.№402-001/14 про відшкодування шкоди у порядку регресу, однак коштів станом на день розгляду справи судом позивач так і не отримав.

Відповідач надаючи відзив на позовну заяву, наголошує на застосуванні іншого коефіцієнту фізичного зносу, ніж визначено у Звіті №2809/2203 від 13.03.2014, а тому вважає обґрунтованою меншу суму страхового відшкодування, а саме у розмірі 13237,85 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішенням суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою Кілійського районного суду Одеської області від 28.02.2014 у справі №502/456/14-п встановлено вину Тариця Г.С. у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки «ВАЗ21063», державний номер 33159ОЕ.

На момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Тариця Г.С., який керував транспортним засобом марки «ВАЗ21063», державний номер 33159ОЕ, застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова комнанія» (відповідач у справі), за полісом №АС/8581337, відповідно до наявної у матеріалах справи копії даного полісу.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки "Mazda", державний номер ВН5536ВТ.

Відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" - як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором №1302917 від 11.04.2013 добровільного страхування наземних транспортних засобів, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Тариці Г.С., як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Положеннями статті 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов"язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Згідно статті 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

При цьому, згідно п.п. 7.38., 7.39. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003р., визначення коефіцієнту фізичного зносу ЕЗ приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. Винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Відтак, проаналізувавши докази у їх сукупності суд зазначає, що при визначені матеріального збитку пошкодженого ТЗ у розмірі 31082,28 грн. у Звіті №2809/2203 від 13.03.2014 враховано коефіцієнт фізичного зносу Ез=0,3, який є обґрунтованим та доведеним.

Даний висновок складений на замовлення позивача Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніверсал Асістанс-Україна», оцінювачем Джунь С.М., відповідні повноваження якого підтверджуються наявними у матеріалах справи свідоцтвом №2809 від 25.12.2004, свідоцтвом №2177 від 28.01.2005 року.

До того ж, наданий відповідачем розрахунок матеріального збитку пошкодженого ТЗ (у розмірі 14297,85 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,541), не містить ані домкуентів, на підставі яких даний розрахунок складено, ані підпису та жодних доказів на підтвердження повноважень та кваліфікації аварійного комісара, яким даний розрахунок складався, а тому не може виступати належним доказом визначення вартості матеріального збитку.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/8581337, виданим відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» - визначено франшизу в розмірі 500,00 грн.,я кА вирахувана позивачем із заявленої до стягнення суми страхового відшкодування.

Позивачем під час розгляду спору у суді, надано заву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача за вирахуванням 500,00 грн.франшизи (передбаченої полісом №АС/8581337), суму страхового відшкодування у розмірі 24121,92 грн.

Відповідно до п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин тому проведення операцій, що не впливають на поновлення справності та роботоздатності автомобіля та не можуть здійснюватися шляхом відновлення чи заміни частин таких як мийка, полірування тощо, не повинне відшкодовуватись за обов'язковим страхуванням цивільної відповідальності власників транспортних засобів.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із страхового акту №1302917/1/1 від 09.04.2014, розмір страхового відшкодування визначений на підставі акту виконаних робіт №3103-1 від 13.03.2014, виставленого СТО ФОП Дараган Андрій Анатолійович, до якого включено вартість мийки ТЗ марки "Mazda", державний номер ВН5536ВТ у розмірі 55,00 грн. та полірування у розмірі 200,00 грн.

З системного аналізу вищенаведеного, суд дійшов висновку, про зменшення суми страхового відшкодування на вартість мийки та полірування, враховуючи що позивачем не надано доказів на підтвердження виключення даної складової із розміру страхового відшкодування, заявленого до стягнення у межах даного позову, а отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача має становити 23866,92 грн. (24121,92 грн. - 255,00 грн. = 23866,92 грн.)

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України (далі ГК України).

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем - Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» не доведено відсутність у нього зобов'язання по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу.

З'ясувавши обставини справи та надавши оцінку доказам за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, які підлягають задоволенню частково.

Нормами статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, то судові витрати - судовий збір - відповідно до приписів статті 49 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 32, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 24 440,00 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Здорово" (03680, місто Київ, вулиця Казимира Малевича, будинок 86Н; ідентифікаційний код 33637321) 23866 (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят шість) гривень 92 копійки сплаченого страхового відшкодування та 1807 (одну тисячу вісімсот сім) гривень 69 копійок судового збору.

У іншій частині позову - відмовити.

Рішення постановлено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 12.02.2015 року.

Повний текст рішення буде складено протягом п'яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

та підписано 14.02.2015 року

Суддя К.В. Полякова