ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р.Справа № 916/4220/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Пироговського В.Т., Філінюка І.Г.

(склад колегії суддів сформовано на підставі розпорядження в.о. голови суду від 15.01.2015 р. № 78)

при секретарі судового засідання - Самарченко К.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків

на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2014 р.

по справі № 916/4220/14

за позовом заступника прокурора Одеської області в інтересах держави, в особі Національної академії медичних наук України м. Київ та Державної установи "Інституту стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса,

до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Берег - Будгруп" м. Одеса та Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів Державної виконавчої служби України м. Київ

про визнання дійсним договору, визнання права власності та звільнення майна з під арешту,-

за участю:

прокурора: Бондаревський О.М.

представників сторін:

від Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків: Черняков А.В., Юрченко В.Я. - за довір.

від Державної установи "Інституту стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса: Хрульов М.В. - за довір.

від Державної виконавчої служби України м. Київ: Шевченко Д.В. - за довір.

від Товариства з обмеженою відповідальністю "Берег - Будгруп" м. Одеса: Сакали М.Я. - за довір.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 р. прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2014 р. по справі № 916/4220/14.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах процесуального строку, визначеного ст. 102 ГПК України.

Заступник прокурора Одеської області звернувся до Господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Національної академії медичних наук України м. Київ та Державної установи "Інституту стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Берег - Будгруп" м. Одеса та Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків, про визнання дійсним інвестиційного договору, укладеного між Державною установою "Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берег - Будгруп" м. Одеса від 18.02.2004 р. (зі змінами, внесеними додатковими угодами до нього від 18.03.2004 р., 20.10.2005 р., 22.11.2006 р., 01.02.2008 р. та 06.10.2009 р.), визнання за державою в особі Національної академії медичних наук України м. Київ права власності на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Рішельєвська,11, кв.6, загальна площа 249,90 кв.м, вартість 2265115,35 грн., та м. Одеса, вул. Рішельєвська,11, кв.8, загальна площа 209,80 кв.м, вартість 1060000,00 грн., із закріпленням на праві оперативного управління за Державною установою "Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса та зняття арешту з наведених об'єктів нерухомого майна, накладеного постановою від 16.12.2013 р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рахімової А.Н.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.12.2014 р. позов заступника прокурора Одеської області задоволено частково.

Визнано дійсним інвестиційний договір від 18.02.2004 р., укладений між Державною установою „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю „Берег-Будгруп" м. Одеса (зі змінами, внесеними додатковими угодами до нього від 18.03.2004 р., 20.10.2005 р., 22.11.2006 р., 01.02.2008 р. та 06.10.2009 р.).

Визнано за державою в особі Національної академії медичних наук України м. Київ право власності на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Рішельєвська, 11, кв.6, загальна площа 249,9 кв.м, і м. Одеса, вул. Рішельєвська, 11, кв.8, загальна площа 209,8 кв м.

Знято арешт з об'єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресами: м. Одеса, вул. Рішельєвська,11, кв.6 та м. Одеса, вул. Рішельєвська,11, кв.8, накладений постановою від 16.12.2013 р. ВП № 41223513 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н.

В решті позову відмовлено.

Наведене судове рішення обґрунтоване посиланням на приписи Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Не погодившись з наведеним судовим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" м. Харків звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позову заступника прокурора Одеської області відмовити.

В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права.

Крім того, Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" м. Харків зазначає, що позовна вимога про визнання інвестиційного договору дійсним є безпідставною, оскільки ця угода ніким не оскаржується.

Також, скаржник посилається на приписи ст. 392 Цивільного кодексу України, яка на думку скаржника дозволяє пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує право власності, при цьому наявність жодної з названих у ст. 392 ЦК України обставин прокурором у позовній вимозі не доведена.

Ще одним доводом апеляційної скарги є те, що позовна вимога про звільнення майна з під арешту має розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

05.02.2015 р. Публічним акціонерним товариством "Укрсиббанк" м.Харків подано до суду апеляційної інстанції додаткові пояснення до апеляційної скарги, відповідно до яких скаржник просить суду застосувати до вимог прокурора строк позовної давності.

Наведену вимогу Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" м.Харків обґрунтовує тим, що до вимоги про визнання правочину дійсним, строк виконання зобов'язання згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, слід обчислювати, виходячи з дати, коли Державною установою „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса направлено Товариству з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса лист від 26.03.2010 р. № 72 з проханням передати нерухоме майно.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2004 р. між Державною установою „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса (інвестор) укладено інвестиційний договір на розширення площі інституту в м. Одесі та будівництво його науково - клінічного відділення.

Відповідно до умов розділу 1 інвестиційного договору від 18.02.2004 р. інвестор за рахунок власних та залучених коштів інвестує 1190000,00 грн., які витрачаються на:

- будівництво науково - клінічного відділення інституту стоматології площею 1000 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Педагогічна,21;

- відселення мешканців дев'яти квартир 3-го та 4-го поверхів по вул. Буніна,18;

- здійснення капітального ремонту фасаду та приміщень Інституту стоматології в м. Одесі по вул. Рішельєвська,11.

На період дії договору замовник передає інвестору земельну ділянку загальною площею 1,98 га, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва клінічного комплексу Інституту стоматології в м. Одеса по вул. Педагогічна, 21.

В подальшому, додатковими угодами до інвестиційного договору від 18.02.2004 р. сторони конкретизували перелік робіт та визначили терміни їх виконання.

Додатковою угодою від 20.10.2005 р. сторони доповнили розділ 4 інвестиційного договору пунктом 4.3, в якому інвестор зобов'язався вносити плату за оренду земельної ділянки.

Додатковою угодою від 22.11.2006 р. інвестора наділено статусом замовника будівництва, а замовника - правом власності на 1000 кв.м. приміщень на першому поверсі першої черги житлового комплексу в м. Одеса по вул. Педагогічна, 21.

Додатковою угодою від 01.02.2008 р. сторони розірвали додаткове погодження від 22.11.2006 р. та погодили строки набуття права власності на об'єкти будівництва, збільшили розмір інвестування.

Додатковою угодою від 06.10.2009 р. сторони передбачили внесення змін до розділу 1 інвестиційного договору, а саме відселення мешканців двох квартир під № 6 і № 8, які розташовані по вул. Рішельєвській,11, та передачу цих квартир на баланс замовника.

На виконання наведеної додаткової угоди до інвестиційного договору від 18.02.2004 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса відселило мешканців квартир № 6 та № 8 по вул. Рішельєвській, 11 у м. Одесі, а також зареєструвало право власності на них, про що свідчать наявні у справі інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

01.02.2011 р. Товариство з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса передало наведене нерухоме майно у фактичне користування Державній установі „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса, що підтверджується актами прийому-передачі квартир № 6 і № 8 у будинку № 11 по вул. Рішельєвській у м. Одесі.

В подальшому, Державна установа „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса направила на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса лист від 07.05.2013 р. № 105 з пропозицією укласти нотаріально посвідчений правочин, оскільки не може оформити право воасності на нерухоме майно.

Листом від 15.05.2013 р. № 31 Товариство з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса повідомило Державну установу „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса, що на майно, яке знаходиться у користуванні інституту, накладено арешт, тому відсутня можливість нотаріально посвідчити правочин.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

За приписами ст. 219 наведеного кодексу, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі.

Статтею 220 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним; якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; у цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, щодо того, що інвестиційний договір від 18.02.2004 р. за своєю правовою природою являється передбаченим ст.715 Цивільного кодексу України договором міни (сторонами з метою виконання зобов'язань за угодою передано один одному майно та послуги).

Статтею 716 Цивільного кодексу України визначено, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 657 Цивільного кодексу України договір купівлі - продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, інвестиційний договір від 18.02.2004 р., з урахуванням приписів наведеної норми підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки за його умовами право власності на квартири № 6 та № 8 по вул. Рішельєвській, 11 у м. Одесі має набути Національна академія медичних наук України.

Як вбачається з матеріалів справи, інвестиційний договір від 18.02.2004 р. не посвідчено в результаті ухилення Товариства з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса від такої дії.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що постановою від 16.12.2013 р. ВП 41223513 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н. накладено арешт на нерухоме майно: квартири № 6 та № 8 по вул. Рішельєвській, 11 у м. Одесі з метою погашення заборгованості за його рахунок перед Публічним акціонерним товариствам "Укрсиббанк" м. Харків.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що місцевим господарським судом було правомірно визнано інвестиційний договір від 18.02.2004 р. та додатки до нього дійсними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Крім того, ч. 1 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження" від 21.04.1999 р. № 606-XIV (зі змінами та доповненнями) встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Враховуючи той факт, що судами першої та апеляційної інстанції визнано інвестиційний договір від 18.02.2004 р. та додатки до нього дійсними та те, що за умовами наведених договорів у власність держави, в особі Національної академії медичних наук України м. Київ, передано квартири № 6 та № 8 по вул. Рішельєвській, 11 у м. Одесі, арешт, накладений постановою від 16.12.2013 р. ВП 41223513 старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рагімової А.Н., правомірно знято Господарським судом Одеської області.

Щодо позовної вимоги заступника прокурора Одеської області, про закріплення квартир на праві оперативного управління за Державною установою „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб'єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб'єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Приписами Закону України „Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу" встановлено Правовий режим майнового комплексу Національної академії наук України та майнового комплексу галузевих академій наук.

Згідно з ст. 2 наведеного Закону майновий комплекс Національної академії наук України та майновий комплекс галузевих академій наук складають усі матеріальні та нематеріальні активи (далі - об'єкти майнового комплексу), що обліковуються на балансах Національної академії наук України та на балансах відповідних галузевих академій наук і організацій, віднесених до відання Національної академії наук України та галузевих академій наук, і які закріплені державою за Національною академією наук України та за галузевими академіями наук в безстрокове користування, або придбані за рахунок бюджетних коштів, а також коштів від фінансово-господарської діяльності та/або набуті іншим шляхом, не забороненим законом.

Об'єкти майнового комплексу Національної академії наук України та об'єкти майнового комплексу галузевих академій наук належать відповідно Національній академії наук України та галузевим академіям наук на праві господарського відання і передаються ними організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України та до відання галузевих академій наук, на праві оперативного управління з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

З урахуванням викладеного, передача та закріплення майна на праві оперативного управління здійснюється безпосередньо Національною академією медичних наук України м. Київ, як власника нерухомого майна.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в цій частині не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги твердження Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків щодо того, що позовна вимога про визнання інвестиційного договору дійсним є безпідставною, у зв'язку з тим, що ця угода ніяким чином не оскаржується Товариством з обмеженою відповідальністю "Берег - Будгруп" м. Одеса, оскільки правовою передумовою для визнання судом угоди дійсною є ухилення сторони від нотаріального посвідчення правочину, а не його оскарження.

Твердження скаржника про те, що позовна вимога про звільнення майна з під арешту має розглядатись в порядку адміністративного судочинства суперечить п.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 р. № 9 (із змінами), в якому зазначено, що відповідно до ст.60 Закону України „Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідачами у справах за цими позовами є стягувач і боржник, а справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб'єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 1 ГПК.

Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що в межах цього спору не відбувається оскарження дій державного виконавця, у зв'язку з накладенням такого арешту, а вимога про його скасування пов'язана лише з тим, що арештоване майно належить іншій особі.

Також, суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків щодо застосування до позовних вимог заступника прокурора строку позовної давності з дати, коли Державною установою „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса направлено Товариству з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса лист від 26.03.2010 р. № 72 з проханням передати нерухоме майно, оскільки звернення Державної установи „Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса до Товариства з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса з проханням нотаріально посвідчити правочин відбулось лише 07.05.2013 р. листом № 105, проте у зазначеному скаржником листі від 26.03.2010 р. № 72 наведена вимога не міститься, у зв'язку з чим відсутні підстави для застосування судом строку позовної давності.

При цьому, Товариство з обмеженою відповідальністю „Берег- Будгруп" м. Одеса не заперечує наявність у нього обов'язку здійснити дії, спрямовані на забезпечення оформлення за позивачем права власності на відповідні об'єкти і як сторона, зобов'язана за правочином, на застосування строку позовної давності не наполягає.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 р. зобов'язано заступника прокурора Одеської області надати суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують вартість об'єктів спірного нерухомого майна, а саме квартир № 6 та № 8 по вул. Рішельєвській, 11 у м. Одесі.

На вимогу суду апеляційної інстанції прокуратурою Одеської області надано копії договорів купівлі продажу наведеного нерухомого майна, відповідно до яких сукупна вартість цього майна складає 3 325 115,35 грн.

Частиною 1 ст. 4 Закону України „Про судовий збір" від 06.10.2011 № 3828-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 8 Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна платня на місяць з 1 січня становить 1 218 грн.

Згідно п.п. 1, 2, 4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати; за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду - 50 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а у разі подання позовної заяви майнового характеру - 50 відсотків ставки, обчисленої виходячи з оспорюваної суми.

Відповідно до п. 2.2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК). На виняток з цього правила лише у випадках неправильного зазначення ціни позову вона визначається суддею (частина третя статті 55 ГПК); з цією метою суд вправі витребувати додаткові документи і матеріали як в учасників даного судового процесу, так і в інших підприємств та організацій (стаття 38, пункт 4 статті 65 ГПК), а в разі необхідності призначити відповідну судову експертизу (проведення експертної оцінки майна), у випадку ж відмови позивача від здійснення оплати такої експертизи - залишити позов без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК.

Приписами п. 2.10 наведеної постанови встановлено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з пунктом 3 статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для розгляду позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

Зокрема, за поданим у здійсненні виконавчого провадження позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону України "Про виконавче провадження") судовий збір сплачується таким чином, як зазначено в абзаці першому цього підпункту.

Позовна заява заступника прокурора Одеської області містить три позовні вимоги, а саме:

- визнання дійсним інвестиційного договору укладеного між Державною установою "Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берег - Будгруп" м. Одеса від 18.02.2004 р. (зі змінами, внесеними додатковими угодами до нього від 18.03.2004 р., 20.10.2005 р., 22.11.2006 р., 01.02.2008 р. та 06.10.2009 р.);

- визнання за державою в особі Національної академії медичних наук України м. Київ права власності на об'єкти нерухомого майна, що розташовані за адресами: м. Одеса, вул. Рішельєвська,11, кв.6, загальна площа 249,90 кв.м, вартість 2265115,35 грн., та м. Одеса, вул. Рішельєвська,11, кв.8, загальна площа 209,80 кв.м, вартість 1060000,00 грн., із закріпленням на праві оперативного управління за Державною установою "Інститут стоматології Національної академії медичних наук України" м. Одеса;

- зняття арешту з наведених об'єктів нерухомого майна, накладеного постановою від 16.12.2013 р. старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Рахімової А.Н.

Отже, з наведеного вбачається, що прокурором при зверненні до господарського суду об'єднано в позовній заяві майнову (визнання права власності) та немайнові вимоги.

Разом з тим, Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" м. Харків при зверненні до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2014 р. по справі № 916/4220/14 надало суду апеляційної інстанції платіжне доручення від 22.12.2014 р. № на суму 33 251,15 грн.

Тобто, з урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції встановив, що скаржник при зверненні до Одеського апеляційного господарського суду сплатив судовий збір тільки за вимогу майнового характеру (3 325 115,35 / 100% = 33 251,15), проте за дві вимоги не майнового характеру скаржником судовий збір сплачено не було

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків підлягає стягненню до Державного бюджету України 1218 грн. (дві вимоги немайнового характеру 609 + 609 = 1218) за перегляд справи Одеським апеляційним господарським судом.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на приписи п. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого, у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Враховуючи той факт, що судом апеляційної інстанції визначено ціну позову, що підтверджується відповідними документами, суд першої інстанції може скористатись правом, наданим приписами ст. 88 Господарського процесуального кодексу України, а саме за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, яким вирішити питання щодо розподілу господарських витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 85, 91, 93, 99, 101-105 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 08.12.2014 р. по справі № 916/4220/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" м. Харків без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" ( 61001, м. Харків, пр - т Московський, 60, 0, інші відомості відсутні) судовий збір в сумі 1218 грн. в доход Державного бюджету України (, МФО 828011, № рах. 2002).

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 23.02.2015 р.

Головуючий суддя Лавриненко Л. В.

Судді Пироговський В. Т.

Філінюк І. Г.