КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа№ 910/19076/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Алданової С.О.

Коршун Н.М.

при секретарі Драчук Р.А.

за участю представників:

від позивача Григор'єва Д.Г. - дов. №155/1/03-28/6 від 06.01.2015 р.

від відповідача Левченко О.А. - дов. б/н від 22.09.2014 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

на рішення господарського суду міста Києва

від 25.11.2014 р. (суддя Гулевець О.В.)

у справі №910/19076/14

за позовом Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація»

(далі - КП «Київжитлоспецексплуатація»)

до Приватного підприємства «Вдала мрія»

(далі - ПП «Вдала мрія»)

про стягнення 903 587,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2014 р. у справі №910/19076/14 в задоволенні позову КП «Київжитлоспецексплуатація» до ПП «Вдала мрія» про стягнення 903 587,78 грн. відмовлено повністю.

Не погодившись із згаданим рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржене рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, з неповним з'ясуванням фактичних обставин, що мають значення для справи, які місцевий суд визнав встановленими. За твердженнями апелянта, місцевим судом не взято до уваги, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.08.2013 р. у справі №910/11906/13, (залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2014 р.) ПП «Вдала мрія» виселено з орендованого нежитлового приміщення, відтак встановлено юридичні факти, правовідносини за якими мають кваліфікуватися на підстави глави 83 ЦК України та безпосередньо ст. 1212 ЦК України. Крім цього, оскільки відповідачем порушено зобов'язання з орендної плати за користування нежитловим приміщенням за відсутності договору, місцевий суд повинен був до правовідносин сторін застосувати положення ст.ст. 611, 623 ЦК України та стягнути з відповідача на користь позивача завдані порушенням зобов'язання збитки згідно методики розрахунку орендної плати.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.12.2014 р. у справі №910/19076/14 апеляційну скаргу КП «Київжитлоспецексплуатація» прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 20.01.2015 року.

В судовому засіданні 20.01.2015 р. та 27.01.2015 р. оголошувалася перерва на підставі ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні представник апелянта доводи скарги підтримав, просив її задовольнити, оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі за наведених у скарзі підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи скарги заперечив, просив не брати їх до уваги, скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення суду як законне та обґрунтоване - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

Так, КП «Київжитлоспецексплуатація» звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ПП «Вдала мрія», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, 872 001,99 грн. збитків за фактичне користування нежилими приміщеннями та 3% річних у розмірі 31 585,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням господарського суду міста Києва від 20.08.2013 р. у справі №910/11906/13, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2014 р., встановлено факт припинення договору оренди нежитлового приміщення по вул. Вербицького, 32 від 01.12.2008 р. (далі - Договір), одночасно встановлено факт порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення орендованого майна та подальше безпідставне користування ним. За твердженнями позивача, відповідач фактично користується приміщенням загальною площею 371,21 кв. м. в будинку №32 по вул. Вербицького, 32 у м. Києві, проте не здійснює орендної плати. В зв'язку з цим позивач, відповідно до затвердженої рішенням Київської міської ради №34/6250 від 22.09.2006 р. методики розрахунку, здійснив нарахування збитків за фактичне користування нежитловими приміщеннями та витрат за користування земельною ділянкою за період з 01.01.2012 р. по 05.11.2014 р., які за розрахунком позивача складають 872 001,99 грн., вимогу про сплату наведених сум відповідачу надіслав 27.05.2014 р. Позовні вимоги позивачем обгрунтовано положеннями ст.ст. 611, 623, 1212 ЦК України, в частині 3% річних приписами ст. 625 ЦК України тощо.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, відтак відмовив у їх задоволенні.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що нормативне обґрунтування позивачем вимог як відшкодування збитків за фактичне користування нежилими приміщеннями на підставі ст.ст. 611, 623 ЦК України є помилковим, як і посилання на приписи ст. 1212 ЦК України, оскільки положення цих норм не поширюються на спірні правовідносини тощо.

Апеляційний господарський суд погоджується з такими висновками місцевого суду.

Так, як встановлено судом першої інстанції, 01.12.2008 р. між Комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування нежитлового фонду» Дарницького району міста Києва (орендодавцем) та ПП «Вдала мрія» (орендарем) укладено Договір, за умовами якого орендодавець на підставі розпорядження Дарницького районної у міста Києві державної адміністрації №1504 від 10.12.2008 р. передав, а орендар прийняв в оренду нерухоме майно, що належить до комунальної власності територіальної громади Дарницького району міста Києва, й знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32, загальною площею 420,16 кв. м., в т.ч. на 1 поверсі - 11,75 кв. м., підвалі - 408,41 кв. м., під розміщення складу.

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1112 від 10.12.2010 р. затверджено переліки підприємств, організацій та установ, майно яких передається до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, згідно додатків 1-10 до цього розпорядження. За КП «Київжитлоспецексплуатація» на праві господарського відання закріплено нежитлові будинки та нежитлові приміщення згідно додаткц 11 до цього розпорядження.

Відповідно до п. 2.6. додатку № 1 до розпорядження №1112 від 10.12.2010 р., нежилий будинок загальною площею 1 056,27 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32, закріплено за КП «Київжитлоспецексплуатація» на праві господарського відання.

01.01.2012 р. між позивачем та відповідачем складено та підписано акт про фактичне використання нежилих приміщень в будинку №32 по вул. Вербицького у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 20.08.2013 р. у справі №910/11906/13, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 17.03.2014 р., встановлено факт припинення Договору та виселено ПП «Вдала мрія» з орендованого у позивача нежитлового приміщення, проте відповідач, всупереч згаданих судових рішень, продовжував користуватися орендованим приміщенням до 06.11.2014 р., про що свідчить акт державного виконавця №2456/1 від 06.11.2014 р. з виконання виконавчого документа у справі №910/11906/13.

Положеннями ст.ст. 19, 29 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено обов'язок орендаря вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності за весь строк фактичного користування об'єктом оренди, одночасно передбачено, що за невиконання зобов'язань за договором оренди, в тому числі за зміну та розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть встановлену законодавчими актами України та договором відповідальність.

У відповідності до ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням передбачених цим Кодексом особливостей.

Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України (ст. 291 ГК України).

У разі припинення договору найму наймач зобов'язаний на підставі ч. 1 ст. 785 ЦК України негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець згідно ч. 2 згаданої статті має право вимагати від наймача сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Таким чином, за наявності вищенаведених судових рішень по справі №910/11906/13, якими встановлено факт припинення Договору від 01.12.2010 р., згідно ст. 35 ГПК України цей факт не потребує доказування знов. За відсутності нового договору оренди на нерухоме майно за адресою: м. Київ, вул. Вербицького, 32, відповідач безпідставно займає це нежитлове приміщення, відтак у позивача виникло право вимоги щодо сплати неустойки в розмірі подвійної плати за користування нежитловим приміщенням на підставі ст. 785 ЦК України.

Посилання апелянта на приписи ст.ст. 611, 623 1212 ЦК України як на підставу позову про стягнення збитків за фактичне користування нежилими приміщеннями є безпідставними.

Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (ст. 611 ЦК України).

Боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки на підстав ч. 1 ст. 623 ЦК України.

Поняття збитків детально наведено ст. 22 ЦК України, відповідно до якої збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В разі порушення зобов'язання боржником, він зобов'язаний відшкодувати збитки в повному обсязі.

Проте, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність всіх чотирьох умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника згідно ст. 614 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено й таке підтверджується матеріалами справи, що у правовідносинах між сторонами у даній справі відсутні знищення або пошкодження майна, немає й понесених позивачем витрат, які пов'язуються з відновленням порушеного права (реальні збитки), заявлена до стягнення сума не є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо. Тому кошти за фактичне користування нежилими приміщеннями не є такими втратами позивача, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків, заявлена до стягнення сума не є збитками та не має необхідних ознак збитків за приписами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, набуття або збереження майна, це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до виникнення цивільних прав та обов'язків на підставі ст. 11 ЦК України.

Таким чином, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивач обрав неправильний спосіб захисту своїх прав зі стягнення коштів за фактичне користування нежилими приміщеннями, а відтак місцевий суд законно відмовив в задоволенні позову.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого суду, як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київжитлоспецексплуатація» залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2014 р. у справі №910/19076/14 - без змін.

Матеріали справи №910/19076/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді С.О. Алданова

Н.М. Коршун