ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р.Справа № 908/5078/14

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Торговий дім "Дока-Цемент", м. Краматорськ
до ПП "Будтехнологія - Н", м. Харків
простягнення 315845,87 грн.
за участю представників:

позивача - Спіцин С.С., довіреність б/н від 12.01.15 р.,

відповідача - Пересунько С.Г., довіреність №010 від 16.01.15р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до господарського суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача 240716,80 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору поставки № ДГ-009, укладеного між сторонами 01.09.2014 року. Крім того, просить суд стягнути з відповідача 73914,06 грн. нарахованої пені та 1215,01 грн. 3% річних. Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 01.12.14р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

21.01.15р. представник позивача надав заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх.№2134 від 21.01.15р.), в якій просить суд стягнути з відповідача суму, з урахуванням збільшення в розмірі 396587,63 грн., посилаючись на пункт. 8.3. договору, яким передбачено стягнення пені в розмірі 0,5 % від вартості несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Ухвалою суду від 28.01.15р. прийнято заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (вх.№2134 від 21.01.15р.) до розгляду та задоволено її.

Ухвалою суду від 28.01.15р. задоволено клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору на 15 днів, за межі встановлені ч.1 ст. 69 ГПК України, строк вирішення спору продовжено по 12.02.15р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.02.15р. підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.02.15р. визнав позовні вимоги та зазначив про скрутне матеріальне становище, пропонуючи погасити заборгованість частково матеріалами.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

01 вересня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДОКА-ЦЕМЕНТ" (надалі - Постачальник, Позивач) та Приватним Підприємством "Будтехнологія - Н" (надалі - Покупець, Відповідач) було укладено договір поставки №ДГ-009 (надалі - Договір), найменування, загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна якого була визначена сторонами у специфікації, що була підписана сторонами в якості додатку №1 від 01.09.2014р. до Договору.

Порядок розрахунків між Покупцем та Постачальником передбачений пунктом 4.2. Договору, відповідно до якого, Покупець здійснює оплату за товар у розмірі 100% від вартості поставленого товару протягом 1 (одного) календарного дня з моменту отримання вагону на станції призначення.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що поставка продукції виконується на умовах FСА залізнична станція по місцю знаходження підприємства - виробника/СРТ залізнична станція по місцю знаходження отримувача, згідно INCOTERMS-2010.

03.09.2014 року Постачальником було поставлено продукції на загальну суму 145129,82 грн., 07.09.2014р. на загальну суму 140391,74 грн., з яких Покупцем 09.09.2014р. оплачено лише 44804,76 грн.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушено права.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт господарювання (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язків.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 240716,80 грн. заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 240716,80 грн. заборгованості, правомірні та обгрунтовані, такі, що не спростовані відповідачем, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно статям 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Пунктом 8.2. договору передбачено, за прострочення платежу за поставлений товар Покупець сплачує Учаснику пеню в розмірі 0,5% від вартості несвоєчасно сплаченого грошового зобов'язання за кожен день прострочення оплати.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконане.

Відповідно до пункту 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13р. №14, за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Судом, перевірено нарахування пені відповідачу та встановлено, що її нараховано відповідачу неправомірно, а саме процентна ставка вказаної в договорі пені перевищує встановлену законом подвійну облікову ставку НБУ, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню в сумі 22378,69 грн. В частині стягнення пені в сумі 130971,65 грн. слід відмовити.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2520,49 грн., суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок Позивача, перевіривши період нарахування останнім вказаної суми 3% річних, дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі в сумі 2520,49 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11,15,16, 509, 525, 530, 548, 546, 549, 598, 610, 611, 612 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44, 49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного Підприємства "Будтехнологія - Н" (61121, Харківська обл., місто Харків, вулиця Світла, будинок 6А, квартира 121, код 32336054) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ДОКА-ЦЕМЕНТ" (84313, Донецька обл., місто Краматорськ, вулиця Орджонікідзе, будинок 76, код 39344475) основну заборгованість в сумі 240716,80 грн., пеню в сумі 22378,69 грн., 3% річних 2520,48 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 5312,33 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені в сумі 130971,65 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.02.2015 р.

Суддя Л.В. Шарко