ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2015 р. Справа № 923/1825/14

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл", м. Київ

до: Приватного сільськогосподарського підприємства "Новогригорівське", с.Новогригорівка, Генічеський район, Херсонська область,

про стягнення 115 289,32 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Гуль Л.А., уповн. представник, довіреність № 63 від 02.02.2015р.;

від відповідача - не прибув.

Обставини справи: провадження у справі порушено за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (позивач) до Приватного сільськогосподарського підприємства "Новогригорівське" (відповідач) про стягнення 115 289,32 грн., з яких 103 167,77 грн. відкоригованої, згідно договірних умов, суми основного боргу (заборгованості з оплати товару), 1 800,01 грн. річних (20 %), 2309,28 грн. пені та 8 012,26 грн. штрафу, у зв'язку із невиконанням відповідачем зобов'язань за договором купівлі - продажу № 14ЗК002ЗПЗО від 02.04.2014р.

Відповідач надав заперечення проти позову, згідно з якими позовні вимоги визнано відповідачем лише в частині стягнення 102 556,97 грн. з 103 167,77 грн. відкоригованої, згідно умов вказаного договору, суми основного боргу. Разом з тим, у запереченнях не стверджується про неправильність виконаного позивачем розрахунку 103 167,77 грн. такої відкоригованої суми основного боргу та не надано контррозрахунку цього боргу. Позовні вимоги в частині стягнення 1 800,01 грн. річних (20 %), 2 309,28 грн. пені та 8012,26 грн. штрафу відповідачем не визнано повністю, з підстав невиконання відповідачем зобов'язань за вказаним договором № 14ЗК002ЗПЗО від 02.04.2014р. через форс-мажорні обставини, існування яких підтверджується отриманим відповідачем сертифікатом № 1769 від 19.11.2014р. Торгово-промислової палати України. Також, ці заперечення проти позову містять у собі клопотання про відстрочення виконання рішення суду до 01.07.2015р. - часу закінчення збору ранніх зернових культур.

Ухвалою суду від 20.01.2015р. розгляд справи було відкладено на 05.02.2015р. з метою витребування від сторін документів, які необхідні для розгляду справи.

Відповідач належним чином повідомлений судом про дату та час розгляду справи. Ухвали суду від 15.12.2014р. та 20.01.2015р. по справі було надіслано за вказаною у позовній заяві адресою відповідача, яка співпадає з зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за станом на час розгляду даної справи місцезнаходженням відповідача, згідно витягу на відповідача з цього реєстру (а.с.58-60). Першу з цих ухвал було надіслано рекомендованим листом з повідомленням, іншу - рекомендованим листом. До суду повернулося та залучено судом до матеріалів справи поштове повідомлення (а.с.33) про вручення 18.12.2014р. за місцезнаходженням відповідача листа з ухвалою суду від 15.12.2014р. по справі. Надісланий ж відповідачеві лист з ухвалою суду від 20.01.2015р. по справі не повертався до суду, без вручення відповідачу. Проте, представник відповідача у судове засідання 05.02.2015р. не прибув. До суду не надходили заяви та клопотання відповідача щодо судового засідання 05.02.2015р.

Суд не визнавав обов'язковою явку представників сторін в судове засідання 05.02.2015р. Відповідно до ст. 77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за його відсутності неможливо розглянути певну справу. Неявка представника відповідача не унеможливлює розгляд справи № 923/1825/14. Розгляд справи за відсутності представника відповідача, при тому, що відповідача було належним чином повідомлено судом про місце та час розгляду справи, не є порушенням процесуальних прав відповідача.

Після закінчення розгляду справи, в судовому засіданні 05.02.2015р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача суд -

в с т а н о в и в:

Позов, за яким порушено провадження у даній справі, спрямований до Приватного сільськогосподарського підприємства "Новогригорівське" з ідентифікаційним кодом "30812348". Проте, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців стосовно підприємства з таким ідентифікаційним кодом правильною назвою відповідача є Приватне підприємство "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське" (а.с.58-60). У зв'язку з цим в ухвалах суду від 15.12.2014р. та 20.01.2015р. по справі підлягає виправленню назва відповідача з "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське" на "Приватне підприємство "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське".

Крім цього, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (надалі - позивач) та Приватне підприємство "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське" (надалі - відповідач) 02.04.2014р. уклали між собою договір купівлі - продажу № 14 ЗК 002 ЗПЗО, згідно з положеннями якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача, на умовах відстрочення платежу, товар - засоби захисту рослин, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався прийняти та оплатити цей товар (надалі - договір). Згідно з п. 3.1. та п. 3.5 договору поставка товару здійснюється окремими партіями, на умовах: Херсонська обл., Генічеський район, с. Новогригорівка. Згідно з п. 3.6. договору товар вважається прийнятим відповідачем за кількістю та якістю в момент отримання товару представником відповідача від представника позивача, згідно видаткової накладної. Згідно з п. 3.7. договору право власності на товар переходить до відповідача з моменту прийняття товару відповідачем.

Відповідно до п. 1.1., п. 2.1. та п. 2.2. договору ціни та загальна вартість товару визначаються в еквіваленті національної валюти України - гривні - до долара США на дату поставки товару та, разом з найменуванням товару, вказуються у специфікаціях - додатках до договору, які є невід'ємними складовими договору. В ціну товару входить вартість тари, упаковки та маркування. Також, згідно з п. 2.2. договору ціна товару може бути змінена позивачем в односторонньому порядку, зокрема, у випадку зростання міжбанківського курсу придбання долара США до національної валюти України на один або більше процентів, діючого на дату кожного фактичного платежу, відносно міжбанківського курсу придбання долара США до національної валюти України, що діяв на дату першого платежу за договором або поставки товару (в залежності від того, яка подія відбувається першою). У випадку проведення часткової попередньої оплати за товар наступні оплати за договором, у разі зміни в сторону зменшення міжбанківського курсу долара США відносно гривні здійснюються за міжбанківським курсом долара США, визначеним на день першої оплати. У випадку проведення часткової або повної попередньої оплати товару - ціна частини товару (партії товару), який відпускається відповідачеві, перераховується за ціною на день проведення попередньої оплати за нього.

Вартість товару розраховується за формулою та сплачується в гривні:

Х2 = (Y2 / Y1) * Х1 , де

Х1 - вартість товару у національній валюті України на дату першого платежу за договором або поставки товару (в залежності від того, яка подія відбувається першою);

Y1 - міжбанківський курс придбання долара США до національної валюти України, який визначається як середній на міжбанківському валютному ринку на дату першого платежу за договором або поставки товару (в залежності від того, яка подія відбувається першою), з урахуванням комісії банків за обслуговування платежів в розмірі 0,3 % (відсотки);

Y2 - міжбанківський курс придбання долара США до національної валюти України, який визначається як середній на міжбанківському валютному ринку в день, що передує дню фактичних розрахунків по даному договору, з урахуванням комісії банків за обслуговування платежів в розмірі 0,3 % (відсотки);

Х2 - кінцева вартість товару у національній валюті України до сплати.

При цьому, згідно з п. 2.2. та п. 4.1. договору загальна ціна товару, що розрахована за вказаною формулою коригування ціни на товар на дату здійснення кожного фактичного платежу, є фактичною загальною ціною товару по цьому договору, яку відповідач зобов'язаний сплатити. Ціна на товар визначається на дату здійснення фактичного платежу. Курси валют та їх співвідношення визначається згідно даних з сайту у комп'ютерній мережі Інтернет, який вказаний за текстом договору.

Згідно з п. 2.3. договору відповідач зобов'язався здійснювати попередню оплату товару у розмірі 20 % (відсотків) вартості кожної окремої партії товару, а решту вартості отриманого товару сплатити наступним чином: 40 % (відсотків) вартості товару до 30.08.2014р. та інші 40 % (відсотків) вартості товару до 10.10.2014р. Повний розрахунок за товар відповідач зобов'язався здійснити не пізніше 10.10.2014р.

Згідно з п.2.4. договору оплата товару здійснюється відповідачем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позивача. Датою оплати вважається дата зарахування відповідних коштів на поточний рахунок позивача.

Відповідно до п. 8.1. договору даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін й діє до остаточного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

02.04.2014р. позивачем та відповідачем підписано специфікацію - додаток № 1 до договору, згідно з якою узгоджено здійснення позивачем поставки відповідачеві до 30.04.2014р. товару (засобів захисту рослин різних видів), з еквівалентом загальної вартості цього товару у доларах США у сумі 95 594,82 доларів США, зі сплатою до 15.04.2014р. попередньої оплати за цей товар на умовах договору (тобто, у розмірі 20 % загальної вартості вказаного у специфікації товару).

В подальшому, позивач передав відповідачеві частину з товару, який вказаний у цій специфікації, а саме, товар загальною вартістю 200 204,40 грн. (з ПДВ) на підставі видаткової накладної № АІ 000005667 від 22.05.2014р. та згідно довіреності відповідача № 71 від 22.05.2014р.

Вартість вказаного у видатковій накладній № АІ 000005667 від 22.05.2014р. сплачено відповідачем частково, у загальній сумі 120 081,76 грн., платежами від 22.05.2014р. на суму 40 000,00 грн. та від 04.09.2014р. на суму 80 081,76 грн., що слідує з виписок банку (а.с.17-18).

Несплачений відповідачем залишок вартості цього товару становить 80 122,64 грн.

80 122,64 грн. = 200 204,40 грн. (вартість товару) - 120 081,76 грн. (сума часткової оплати товару)

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та загальногосподарського інтересу.

Згідно ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання умов договору не допускається.

За результатами проведеного судом аналізу положень договору, суд дійшов висновку про те, що за своєю правовою природою договір є, фактично, договором поставки, оскільки згідно договору сторони попередньо узгодили між собою строк передачі позивачем товару відповідачеві (у специфікації - додатку до договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) та сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, із змінами та доповненнями (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Аналогічне визначення терміну "первинний документ" містить у собі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону та п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення обов'язковими реквізитами первинного документу є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа (форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово. Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Видаткову накладну № АІ 000005667 від 22.05.2014р. оформлено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення щодо оформлення первинних документів. Цю накладну підписано уповноваженим на отримання товару представником відповідача (за довіреністю) та скріплено відбитками печатки відповідача без будь-яких зауважень та заперечень (зокрема, щодо кількості, асортименту та якості товару). Доказів іншого відповідачем не надано.

Також, суду не надано доказів наявності будь-яких зауважень (або заперечень) відповідача щодо здійснення позивачем поставки вказаного товару пізніше 30.04.2014р. - строку поставки товару, згідно специфікації - додатку № 1 до договору.

Строк здійснення відповідачем оплати повної вартості товару, який вказаний у видатковій накладній № АІ 000005667 від 22.05.2014р., закінчився 10.10.2014р. (згідно положень п. 2.3. договору. Таким чином, з 11.10.2014р. 80 122,64 грн. несплаченого відповідачем на користь позивача залишку вартості вказаного товару є заборгованістю відповідача перед позивачем за договором.

Під час розгляду справи суду не надано доказів сплати відповідачем на користь позивача, повністю або частково, 80 122,64 грн. вартості цього товару.

Виконаний позивачем розрахунок 103 167,77 грн. відкоригованої суми основного боргу судом перевірений (а.с.9-10). Цей розрахунок є правильним: не містить арифметичних помилок та відповідає положенням п.2.2. договору. Матеріалами справи підтверджений розмір курсів долару США до гривні за станом на 22.05.2014р. та на 20.11.2014р., що застосовані при розрахунку (а.с.27-28). Джерело походження інформації про застосовані у розрахунку курси долару США до гривні за станом на 22.05.2014р. та на 20.11.2014р. відповідає вказаному узгодженому сторонами у п. 2.2. договору джерелу отримання такої інформації.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 103 167,77 грн. відкоригованої суми основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі

Поряд з вимогами про стягнення 103 167,77 грн. відкоригованої суми основного боргу, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 800,01 грн. річних (20 %) та 2 309,28 грн. пені, які нараховані на суму заборгованості у розмірі 80122,64 грн. за період з 11.10.2014р. по 22.11.2014р., а також, 8 012,26 грн. штрафу, що складає 10 % (відсотків) від несплаченої відповідачем вартості товару.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні (3 %) від простроченої суми, якщо інший розмір річних не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання незалежно або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до п. 6.1. договору у випадку порушення відповідачем встановлених договором строків оплати товару, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення платежів по оплаті товару, від своєчасно неоплаченої суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати до моменту повної оплати, а також 20 % (відсотків) річних від простроченої суми. Відповідно ж до п. 6.2. договору в разі порушення відповідачем строків попередньої оплати товару та/або оплати за товар відповідно до встановленого договором графіку, позивач має право стягнути з відповідача штраф у розмірі 10 % (відсотків) від суми несплаченої або несвоєчасно сплаченої вартості товару. Штраф сплачується за кожен випадок порушення строків оплати товару. Згідно з п.6.5. та п. 6.6. договору сторони договору дійшли згоди, що штрафні санкції за цим договором нараховуються протягом трьох років від дати порушення зобов'язань.

Відповідач не спростував під час розгляду даної справи факту нездійснення ним оплати отриманого від позивача товару вартістю 80 122,64 грн. на умовах договору. Згідно специфікації від 02.04.2014р. - додатку до договору, з 11.10.2014р. відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання щодо сплати 80 122,64 грн. вартості товару.

Нарахування вказаних річних та пені, а також, штрафу передбачено, відповідно, п.6.1. та п. 6.2. договору.

Виконані позивачем розрахунки заявлених до стягнення 1 800,01 грн. річних (20 %), 2309,28 грн. пені та 8 012,26 грн. штрафу, судом перевірені. Ці розрахунки не містять арифметичних помилок. Разом з тим, судом встановлено, що при визначенні загальної кількості днів у періоді нарахування річних та пені, позивач невірно визначив тривалість періоду часу з 11.10.2014р. по 21.11.2014р. як 41 день, замість правильного 42 дні (21 день з 11.10.2014р. по 31.10.2014р. та 21 день з 01.11.2014р. по 21.11.2014р.). Проте, вказане, об'єктивно, призвело до заниження, а не до завищення, розміру заявлених до стягнення річних та пені, проти їхнього реального розміру.

Під час розгляду справи суду не надано доказів сплати відповідачем на користь позивача 1 800,01 грн. річних (20 %), 2 309,28 грн. пені та 8 012,26 грн. штрафу, повністю або частково.

Разом з тим, суд зазначає, що отриманим відповідачем сертифікатом № 1769 від 19.11.2014р. Торгово-промислової палати України підтверджується наявність у відповідача станом на 11.09.2014р. форс-мажорних обставин. Вказаний сертифікат, за висновком суду, є належним доказом існування у відповідача станом на 11.09.2014р. форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

За наявності цього сертифікату та з урахуванням ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 309,28 грн. пені та 8 012,26 грн. штрафу за порушення зобов'язань за договором не підлягають задоволенню. У задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача цих 2 309,28 грн. пені та 8 012,26 грн. штрафу має бути відмовлено повністю.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про неправомірність нарахування позивачем відповідачеві 1 800,01 грн. річних (20 %), з підстав того, що нарахування цих річних є різновидом відповідальності відповідача за порушення договірних зобов'язань, й, нарахування цих річних, за наявності порушення відповідачем договірних зобов'язань, через форс-мажорні обставини, суперечить ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України.

Згідно положень ст.ст. 216-217 Господарського кодексу України складовими господарсько-правової відповідальності є господарські санкції, видами яких, є відшкодування збитків, штрафні санкції, оперативно-господарські санкції, а також, адміністративно-господарські санкції. Сплата річних від простроченої суми не належить до вказаних різновидів господарсько-правової відповідальності, й, так само, як й сплата інфляційних нарахувань, не мають характеру господарських санкцій, зокрема, штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними кредиторові.

Згідно розрахунку суду розмір річних (20 %), нарахованих на суму заборгованості у розмірі 80 122,64 грн. з 11.10.2014р. по 22.11.2014р. (за 42 дні), складає 1 843,92 грн.

1 843,92 грн. = ( (80 122,64 грн. х 42 днів х 20 %) / 100 % ) / 365 днів

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 1 800,01 грн. річних (20 %) підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки розмір таких заявлених до стягнення з відповідача річних не перевищує їхнього дійсного розрахованого судом розміру.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задовольняється на 91,05 %.

91,05 % = ((104 967,78 грн. (розмір задоволених позовних вимог) / (115 289,32 грн. (розмір заявлених позовних вимог)) х 100 %

У зв'язку із цим 91,05 % або 2 099,43 грн. судового збору покладається на відповідача, решта - на позивача.

Відповідно до ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За загальним правилом (згідно із ст. 121 ГПК України) відстрочка або розстрочка виконання рішення може бути надана відповідачу за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або зроблять його неможливим, у виняткових випадках залежно від обставин справи.

Згідно з ч. 2 ст. 4 3 ГПК України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підставами для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

За законом, власне, неплатоспроможність або тяжкий фінансовий стан суб'єкта господарювання не є достатньою підставою для надання відстрочки або розстрочки виконання судового рішення. Разом з тим, суд констатує, що відповідачем не надано суду й жодних доказів на підтвердження можливості відповідача виконати за станом на 01.07.2015р. рішення суду у даній справі. Зокрема, суду не надано доказів проведення відповідачем сівби ранніх зернових культур (озимої пшениці) на будь-яких площах або ж доказів здійснення відповідачем підготовки до сівби вказаних сільгоспкультур, за рахунок збору яких на початку липня 2015 року, за твердженнями відповідача, може бути виконано рішення суду у даній справі. Крім цього, суд зазначає про те, що строки збирання ранніх зернових культур (зокрема, озимої пшениці) не є загальновідомими. Й тому, вказаний у клопотанні відповідача як 01.07.2015р. строк збирання ранніх зернових культур підлягає доведенню перед судом на загальних підставах, в порядку ч. 2 ст. 4 3 ГПК України та ст. 33 ГПК України.

У зв'язку з цим не підлягає задоволенню клопотання відповідача про надання йому відстрочки виконання даного рішення суду 01.07.2015р. У задоволенні цього клопотання має бути відмовлено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське" (місцезнаходження: 75540, Херсонська обл., Генічеський район, с. Новогригорівка, вул. Комсомольська, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи 30812348) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроскоп Інтернешнл" (місцезнаходження: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 34, корпус В, кімн. 308; ідентифікаційний код юридичної особи 38948033) 103 167 (сто три тисячі сто шістдесят сім) грн. 77 коп. відкоригованої суми основного боргу, 1 800 (одна тисяча вісімсот) грн. 01 коп. відсотків річних та 2 099 (дві тисячі дев'яноста дев'ять) грн. 43 коп. компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Відмовити у задоволенні клопотання Приватного підприємства "Приватне сільськогосподарське підприємство "Новогригорівське" про надання відстрочки виконання рішення суду до 01.07.2015р.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.02.2015р.

Суддя К.В. Соловйов