РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015Справа №910/28363/14
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ» до Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо", третя особа: Комунальне підприємство "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради про стягнення 41 111,00 грн., за участю представників позивача - не з'явився, відповідача - Звєрєвої О.В., довіреність №04/3080 від 29.12.2014 року, третьої особи - Тулінова І.І., довіреність №13/28-06 від 05.01.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення 40 000,00 грн. безпідставно набутих коштів, 151,00 грн. 3% річних, 960,00 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.12.2014 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 21.01.2015 року.

Разом з позовною заявою позивачем було надано заяву про забезпечення позову в якій позивач просив суд заборонити відповідачу здійснювати дії щодо відчуження належного йому на праві власності всього рухомого та нерухомого майна.

Відповідно до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Проте, позивач не надав доказів в обґрунтування того, що невжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони відповідачу здійснювати дії щодо відчуження належного йому на праві власності всього рухомого та нерухомого майна, утруднить чи зробить неможливим виконання рішення господарського суду.

За таких обставин, в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову судом відмовлено.

13.01.2015 року позивачем через канцелярію суду надано заяву з проханням розглянути справу у відсутності представника позивача.

Представником відповідача в судовому засіданні 10.02.2015 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в позові.

Представник позивача в судове засідання 10.02.2014 року не з'явився, про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення представника позивача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.09.2014 року платіжним дорученням №3364 Публічним акціонерним товариством "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ» (позивачем) було перераховано через Публічне акціонерне товариство "Банк Камбіо" (відповідача) Комунальному підприємству "Дніпроводоканал" Дніпропетровської міської ради (третій особі) 40 000,00 грн., як оплата за воду та стічні води, проте ці кошти від відповідача на рахунок третій особі не надійшли, і позивачу не повернуті.

16.10.2014 року позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення вищевказаних коштів у розмірі 40 000,00 грн.

Відповідач на вимогу позивача грошові кошти не повернув.

Відповідно до статі 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 20, 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що ініціатором переказу може бути платник, а також отримувач у разі ініціювання переказу за допомогою платіжної вимоги при договірному списанні та в інших випадках, передбачених законодавством, і стягувач, що отримує відповідне право виключно на підставі визначених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом. Ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Клієнт банку має право самостійно обирати види розрахункового документа (крім платіжної вимоги), які визначені цим Законом, для ініціювання переказу.

Згідно зі статтею 21 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться, зокрема, шляхом: подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; подання ініціатором до відповідної установи - учасника платіжної системи документа на переказ, що використовується у відповідній платіжній системі для ініціювання переказу; подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні; надання клієнтом банку, що його обслуговує, належним чином оформленого доручення на договірне списання.

Відповідно до частини 30.1. статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі.

Частинами 32.1., 32.2, 32.8. статті 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" передбачено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ. Спори, пов'язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку.

Отже, законодавцем передбачено можливість захисту цивільного права отримувачем грошових коштів шляхом безпосереднього звернення до банку, який обслуговує платника (особу, що ініціювала грошовий переказ).

Доказів того, що платіжне доручення позивача було виконано, або грошові кошти були повернуті позивачу, чи доказів того, що дані грошові кошти набуті відповідачем не безпідставно, відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 40 000,00 грн. обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи, і тому підлягають задоволенню.

Згідно ст.1214 Цивільного кодексу України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з цим, позов в частині стягнення 3 % річних у розмірі 151,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 960,00 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню в межах розміру позовних вимог.

Судом була надана належна оцінка відзиву на позовну заяву.

Як стверджує відповідач гроші в сумі 40 000,00 грн. не були перераховані третій особі та не були повернуті позивачу, оскільки постановою Правління Національного Банку України від 04.12.2014 № 782 «Про віднесення ПАТ «БАНК КАМБІО» до категорії неплатоспроможних» відповідача визнано неплатоспроможним. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.12.2014 № 140 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ БАНК КАМБІО» з 05.12.2014 розпочато процедуру виведення ПАТ «БАНК КАМБІО» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідач послався на положення ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якої під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Проте, вказані заперечення відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки порушення відповідачем своїх зобов'язань мало місце ще до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 04.12.2014 № 140 та вказані процедурні обмеження щодо розпорядження майном та коштами банку не є забороною кредиторам банку щодо реалізації свого передбаченого Конституцією України права звернення до суду за захистом порушеного права.

Доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та зібраними у справі доказами.

Судові витрати відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Камбіо" (01001, м. Київ, вул. Заньковецької/Станіславського 3/1; код 26549700) на користь Публічного акціонерного товариства "Кондитерська фабрика "А.В.К." м. Дніпропетровськ» (49051, м. Дніпропетровськ, вул. Журналістів, буд. 11; код 00373882) 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. основного боргу, 151 (сто п'ятдесят одна) грн. 00 коп. 3% річних, 960 (дев'ятсот шістдесят) грн. 00 коп. інфляційних втрат та 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 16.02.2015р.

Суддя С.О. Чебикіна