ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 910/25724/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Демидової А.М.,

суддів Воліка І.М.,

Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод"
на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р. (суддя Мандриченко О.В.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 11.11.2014 р. (судді: Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А., Руденко М.А.)
у справі№910/25724/13 господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Дизельний завод"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Лізинг"
простягнення заборгованості у розмірі 59 332 178 грн. 22 коп.
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Лізинг"
провідстрочку виконання судового рішення
за участю представників:
від позивача не з'явились
від відповідача Залевська Альона Василівна, довіреність б/н від 30.12.2014 р.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду міста Києва від 13.02.2014 р. у справі №910/25724/13 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (далі - ПАТ "Дизельний завод") до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Лізинг" (далі - ТОВ "Прем'єр Лізинг" ) про стягнення заборгованості в розмірі 59 332 178 грн. 22 коп., з яких: 55 623 560 грн. 00 коп. основної заборгованості, 2 582 702 грн. 97 коп. пені та 1 125 915 грн. 25 коп. 3 % річних.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 р. вказане рішення скасовано частково, прийнято нове рішення про часткове задоволення позову, а саме, вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 55 623 560 грн. 00 коп. основного боргу, 1 598 824 грн. 49 коп. пені та 1 125 915 грн. 25 коп. 3% річних.

На виконання даної постанови 04.07.2014 р. господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

В подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 02.09.2014 р. у справі №910/25724/13 касаційну скаргу ТОВ "Прем'єр Лізинг" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 р. залишено без змін.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Прем'єр Лізинг" звернулось до місцевого господарського суду з заявою про відстрочку виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 року у справі №910/25724/13 на 12 місяців.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р., залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду 11.11.2014 р., задоволено частково заяву відповідача про відстрочку виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 р. у справі №910/25724/13, а саме, відстрочено виконання вказаної постанови на 6 місяців.

Не погодившись з судовими актами господарських судів попередніх інстанцій, ПАТ "Дизельний завод" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2014 р. та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відстрочку виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 р. у справі №910/25724/13.

В обґрунтування своїх вимог, заявник касаційної скарги посилається на те, що оскаржувані судові акти прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 03.02.2015 р. касаційну скаргу ПАТ "Дизельний завод" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 17.02.2015 р.

У судове засідання 17.02.2015 р. з'явився представник відповідача.

Представник позивача не з'явився, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язані добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

З врахуванням вищенаведеного, судова колегія приходить до висновку про можливість розгляду касаційної скарги без участі представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення касаційної скарги та просив залишити без змін оскаржувані ухвалу та постанову.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як роз'яснено в п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів" №9 від 17.10.2012 р., підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає перелік обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Задовольняючи частково заяву ТОВ "Прем'єр Лізинг" про відстрочку виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 р. у справі №910/25724/13, місцевий господарський суд, з яким погодився господарський суд апеляційної інстанції, виходив з того, що виконання рішення у даній судовій справі ускладнене відсутністю грошових коштів на рахунках боржника у банківських установах, що підтверджується відповідними довідками, наданими відповідачем суду.

З огляду на значний розмір стягнення, господарські суди попередніх інстанцій також прийшли до висновку, що негайне виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 19.06.2014 р. у справі №910/25724/13 може призвести до припинення діяльності підприємства - боржника, а саме, до його банкрутства, і як наслідок унеможливить погашення заборгованості відповідача перед державними фондами та державним бюджетом.

Крім того, господарські суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтували надання відстрочки виконання постанови суду строком саме на 6 місяців тим, що в цей період буде погашена заборгованість контрагентів перед ТОВ "Прем'єр Лізинг". Вказане підтверджується актами звірки, дослідженими господарськими судами попередніх інстанцій, та доводить можливість подальшого погашення відповідачем заборгованості перед позивачем завдяки сплаті боргів контрагентами ТОВ "Прем'єр Лізинг".

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги щодо належності та допустимості доказів закріплені в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що закріплено в ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012 р. передбачено, що господарським судам слід виходити з того, що рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом. При цьому необхідно мати на увазі, що згідно зі статтею 43 Господарського процесуального кодексу України наявні докази підлягають оцінці у їх сукупності і жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведені положення норм чинного законодавства, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що місцевий та апеляційний господарські суди обґрунтовано визнали доведеною наявність конкретних обставин, з якими процесуальний закон пов'язує можливість відстрочення виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11113 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали місцевого або апеляційного господарських судів розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення місцевого господарського суду, постанови апеляційного господарського суду.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1115, ч. 1 та ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє судові рішення виключно на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні та постанові господарських судів. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, оцінка доводів скаржника про недоведеність відповідачем необхідності відстрочити виконання судового рішення фактично стосуються переоцінки доказів у справі та виходить поза межі повноважень суду касаційної інстанції, що встановлено ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, колегія суддів господарського суду касаційної інстанції, звертає увагу заявника касаційної скарги на те, що в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів" №9 від 17.10.2012 р. не міститься виключного переліку випадків, у яких можливе відстрочення виконання рішення суду, як і переліку обставин, за яких можливе лише розстрочення виконання судового рішення. Заборона застосування відстрочення виконання рішення суду до грошових зобов'язань нормами чинного процесуального законодавства також не встановлена.

Таким чином, доводи, викладені в касаційній скарзі з цього приводу, відхиляються колегією суддів Вищого господарського суду України як безпідставні та необґрунтовані.

Як закріплено в п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Отже, враховуючи, що господарськими судами попередніх інстанцій у повній мірі встановлено всі обставини, які мають значення для вирішення питання про надання відстрочки виконання судового рішення та таким обставинам була надана правильна юридична оцінка, суд касаційної інстанції вважає, що підстави зміни або скасування оскаржуваних судових актів відсутні.

З позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги, що передбачено ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 49, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.09.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 11.11.2014 р. у справі №910/25724/13 залишити без змін.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді: І.М. Волік

А.С. Ємельянов