ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2015 Справа № 917/2470/14

По позову Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, 38714, Полтавська область, Полтавський район, с. Супрунівка

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Полтавська міжрайонна державна фінансова інспекція, (вул. Леніна, 1/23, м. Полтава, 36000).

До відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Вест Ойл Груп", 43010, Волинська область, м. Луцьк, вул. Кременчуцька, 38

Про стягнення 4 472,76 грн. в відшкодування матеріальної шкоди (збитків) в вигляді недоплати відповідачем до місцевого бюджету земельного податку (за висновками акту від 21.09.2012р. Полтавської міжрайонної державної фінансової інспекції) за користування земельною ділянкою, отриманою за Державним актом на право власності на землю серії ЯЖ №501874 від 21.05.2008 р.

С у д д я БУНЯКІНА Ганна Іванівна.

Представники:

від позивача - Богатир В.І. (див. протокол від 12.02.2015р.)

від відповідача - Ткаченко В.В. (див. протокол від 12.02.2015р.)

від третьої особи - відсутні (див. протоколи)

Рішення прийняте після перерви, оголошеної в судових засіданнях 29.01. та 12.02.2015р. в порядку ст. 77 ГПК України в реагування на відповідні клопотання сторін щодо поповнення матеріалів справи додатковими документальними доказами, про що зафіксовано в протоколах судових засідань.

17.02.2015р. в судовому засідання оголошено вступну та резолютивну частину рішення, дотримуючись приписів ст. 85 ГПК України ( в редакції Закону України №2453-ІУ) з залученням її до матеріалів справи.

Суть спору : Стягується 4 472,76 грн. - в відшкодування матеріальної шкоди (збитків) в вигляді недоплати товариством з обмеженою відповідальністю «Вест Ойл Груп» до місцевого бюджету земельного податку (за висновками акту від 21.09.2012р. Полтавської міжрайонної державної фінансової інспекції) за станом на 30.04.2012р. за користування земельною ділянкою, отриманою за Державним актом на право власності на землю серії ЯЖ №501874 від 21.05.2008р.

Свої доводи в підтримання позову Супрунівська сільська рада Полтавського району Полтавської області мотивує тим, що:

(1) на підставі рішення 24 сесії 5 скликання цієї ради від 18.04. 2008р. товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Ойл Груп» отримало Державний акт серія ЯЖ №501874 від 21.05.2008р на право власності на земельну ділянку площею 0,6961 га, що розташована в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області по вул. Київська, для розміщення автозаправного комплексу;

(2) за констатацією акту Полтавської міжрайонної державної фінансової інспекції від 21.09.2012р. №01-21/69 планової виїзної ревізії виконання бюджету Супрунівської сільської ради Полтавського району і області за період з 01.02.2009р. по 01.05.2012р. (згідно бухгалтерських даних сільської ради) плата за користування земельними ділянками проводилася не в повному обсязі. Зокрема, в результаті несплати ТОВ «Вест Ойл Груп» плати за користування земельною ділянкою в повному обсязі місцевим бюджетом недоотримано кошти в сумі 4 472, 76 грн., а саме: за лютий-квітень 2012 року, що є порушенням вимог ст. 2 Закону України «Про плату за землю» від 03.07.1992р., який діяв на момент отримання державного акту та ст. 274 Податкового кодексу України;

(3) 19.06.2014р. сільською радою на адресу відповідача був надісланий акт звірки розрахунків плати за користування землею ( зазначивши в проекті акту звірки за станом на 16.06.2014р. суму заборгованості ТОВ «Вест Ойл Груп» відповідну тій, що в акті перевірки №01-21/69 від 21.09.2012р.) з пропозицією його заповнення та надіслання другого заповненого екземпляру раді. Це звернення з боку ТОВ було проігноровано;

Резюмуючи наведеному, посилаючись на ряд статей Земельного кодексу України: ст. 116 (п.1 - набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності), ст. 124 (п.1 - підстава передачі в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності), ст. 96 (абз. 3 ч. 1 - обов'язок землекористувачів своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату), ст. 207 (умови відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва), рада-позивач робить висновок, що відмічене дає підстави для стягнення спірної суми на відповідні бюджетні рахунки в судовому порядку.

В відзиві на позов від 12.12.2014р. №920, вх. 16678 від 16.12.2014р., відповідач - ТОВ «Вест Ойл Груп» вимоги позивача відхилив, посилаючись на необґрунтованість вимог, так як: а) є власником спірної земельної ділянки, що не відноситься до земель сільськогосподарського призначення і сплата сільськогосподарських витрат в даному випадку чинним земельним законодавством не передбачена, б) Закон України «Про плату за землю», до якого відсилається позивач, втратив чинність після прийняття Податкового кодексу України, за яким контроль за сплатою як земельного податку , так і інших податків, здійснюють органи доходів і зборів (податкова служба), в) Державна податкова інспекція у Полтавському районі претензій по сплаті земельного податку до товариства-платника не має.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, суд - в с т а н о в и в, що вимоги позивача не є обґрунтованими як нормами матеріального права, так і документально, а отже задоволенню не підлягають, з огляду на наступне:

Як засвідчують матеріали справи, так і озвучені пояснення представника позивача в судових засіданнях, підставою для звернення з даним позовом є висновки ревізора на стор. 21 акту (а.с. 38) Полтавської міжрайонної державної фінансової інспекції від 21.09.2012р. №01-21/69 планової виїзної ревізії виконання бюджету Супрунівської сільської ради Полтавського району і області за період з 01.02.2009р. по 01.05.2012р.

За цим актом констатовано, що: (цитується дослівно) «згідно даних бухгалтерського обліку установи, за період з 01.02.2009 по 01.05.2012 року плата за користування земельною ділянкою проводилася не в повному обсязі. В результаті не сплати ТОВ «Вест Ойл Груп» плати за користування земельною ділянкою в повному обсязі місцевим бюджетом недоотримано кошти в сумі 4 472, 76 грн., в тому числі за лютий - квітень 2012 року - 4 472, 76 грн. Заборгованість по платі за землю станом на 30.04.2012 року за ТОВ «Вест Ойл Груп» не рахувалася, що являється порушенням п. 2.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.199 №996-ХІУ. (Розрахунок сплати за землю в розмірі земельного податку за земельну ділянку комерційного використання ТОВ «Вест Ойл Груп» в Додатку 38 до акта). Внаслідок допущеного порушення місцевим бюджетам усіх рівнів завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 4 472,76 грн.»

Наданий ( на вимогу суду) за супровідним листом від 12.02.2015р., вх. №1989, Супрунівською сільською радою додаток №38 до акту перевірки від 21.09.2012р. №01-21/69 (а.с. 219, 220) є не чим іншим як обрахований самою сільською радою розрахунок недоплаченого ТОВ «Вест Ойл Груп земельного податку за чотири місяці (січень - квітень) 2012 року, у зв'язку зі зміною нормативно грошової оцінки за 1 кв. м земель комерційного використання з врахуванням коефіцієнта індексації 3,2 в с. Супрунівка на 01.01.2012р., технічна документація щодо якої була затверджена рішенням 15 сесії шостого скликання цієї ради 08 грудня 2011 року.

Таким чином, ціну даного позову складає цифровий ряд, приведений на стор. 21 акту перевірки ПМДФІ від 21.09.2012р. №01-21/69, недоплаченого земельного податку на дату складання останнього, враховуючи ту обставину, що ТОВ «Вест Ойл Груп» є власником земельної ділянки площею 0,6961 га, що розташована в с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області по вул. Київська, згідно Державного акту серія ЯЖ №501874 від 21.05.2008р.

Податковий кодекс України, який діє з 04.12.2010р., статтею 41 визначає контролюючі органи та органи стягнення щодо податків та обов'язкових платежів, в т.ч. і щодо земельного податку. За цією нормою такими контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

При цьому відповідно до п. 41.2. ст. 41 ПК України органами стягнення є виключно контролюючі органи, уповноважені здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу.

Сільська рада, як орган місцевого самоврядування , не є ні органом контролю, ні органом стягнення відносно надходжень податкових платежів до місцевого бюджету, в т.ч. земельного податку. Це - по-перше.

По-друге, відповідно до положень ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частина ж 2 ст. 1 ГПК України визначає, що лише у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Як уже відмічалося вище право стягнення земельного податку, в т.ч. і в судовому порядку, на законодавчому рівні надано лише органам доходів і зборів, якими є відповідні податкові служби.

По-третє, стаття 207 Земельного кодексу України, до якої зроблена відсилка в позовній заяві, дійсно визначає умови відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Зокрема, за п. 2 цієї норми відшкодуванню підлягають втрати сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, перелогів, сінокосів, пасовищ), лісових земель та чагарників як основного засобу виробництва в сільському і лісовому господарстві внаслідок вилучення (викупу) їх для потреб, не пов'язаних із

сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом.

Визначення терміну «сільськогосподарське угіддя» приведено в ГОСТ 26640-85 (СТ СЭВ 4472-84), який є чинним, і звучить як: земельне угіддя, яке систематично використовується для одержання сільськогосподарської продукції.

Самі ж втрати сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва, а вірніше їх розмір, визначаються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України ( див. п. 5 ст. 207 ЗК України).

Постановою КМУ від 17 листопада 1997 р. N 1279 «Про розміри та Порядок визначення втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, які підлягають відшкодуванню» (з наступними змінами та доповненнями) був затверджений відповідний Порядок.

За пунктом 1 зазначеного Порядку, який кореспондує визначеним приписам ст. 207 ЗК України, умовами для відшкодування втрат є наявність:

(1) у земельної ділянки, яка підлягає вилученню, статусу сільськогосподарського угіддя, та

(2) самого факту вилучення земельної ділянки.

Відсутність цих двох умов позбавляє права на зазначене відшкодування.

Як засвідчують матеріали справи, докази : (1) про факт вилучення спірної земельної ділянки, порядок здійснення щодо якого є приписи ст. 149 ЗК України, (2) про прийняття відповідного рішення радою щодо цього та (3) про визначення розміру втрат відповідно зазначеної постанови КМУ, відсутні.

Акт ревізії ПМДФІ від 21.09.2012р. №01-21/69 однозначно містить посил, що сума в 4 472,76 грн. є недоплаченим земельним податком, а не сумою відшкодування втрат сільськогосподарського виробництва.

За уточненнями, вх. №1141 від 29.01.2015р., (а.с. 176) сільська рада визнає помилковість посилань на ст. 207 ЗК України щодо відшкодування сільськогосподарських втрат.

Стаття 19 Конституції України визначає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 та ст. 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Супрунівською сільською радою не подано жодних належних доказів в підтвердження заявлених майнових вимог, так як висновки ревізора фінансової інспекції є суб'єктивною думкою останнього, не підкріпленою даними податкової служби, а вимога Полтавської міжрайонної державної фінансової інспекції, що датується 28.09.2012р. №01-14/2411, не містить такого припису для ради як стягнення заборгованості з земельного податку в судовому порядку.

За викладеного, суд дійшов висновку про не обґрунтованість та не доведеність вимог позивача, як і щодо - права сільської ради бути позивачем в спірних правовідносинах при зверненні до господарського суду.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 38, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Копію цього рішення надіслати сторонам та третій особі за адресами, зазначеними в його вступній частині.

СУДДЯ БУНЯКІНА Г.І.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 20.02.2015р.

Примітка: Рішення господарського суду набирає законної сили після

закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

У разі подання апеляційної скарги або внесення апеляційного подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційною інстанцією.