КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа№ 925/1938/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Ткаченка Б.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Волуйко Т.В.

Представники сторін:

позивача:Грищенко О.М., за довіреністю;

відповідача:не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс"

на рішення господарського суду Черкаської області від 11.12.2014

у справі № 925/1938/14 (головуючий суддя: Дорошенко М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 14010 грн. 22 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 у справі № 925/1938/14 в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Нотапс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у відповідності до якої просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 у справі № 925/1938/14 і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Скарга мотивована тим, що господарським судом Черкаської області не в повному обсязі були з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а також були порушені, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.01.2015, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 16.02.2015р.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2015р., у зв'язку з перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, для розгляду справи № 925/1938/14 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Зеленін В.О, судді - Ткаченко Б.О., Шевченко Є.О.

16.02.2015 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги належним чином відповідно до вимог ст. 64, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає, що зазначені обставини не є перешкодою для розгляду справи, оскільки про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином.

Статтею 99 ГПК України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

З метою не порушення та не обмеження скаржника у здійсненні прав, передбачених п. 1 ст. 6 § 1, ст. 8, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 N 475/97-ВР), колегія суддів вважає можливим, відповідно до ст. 75 ГПК України, здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

16.02.2015 представник скаржника в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 05.03.2009 року по справі №04/417 позов ТОВ „КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ" задоволено.

Стягнуто із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Корпорація «Агросинтез» 25 943,83 грн. основного боргу, 10 853,83 грн. штрафу, 1 146,25 грн. втрат від інфляції, 185,54 грн. відсотків річних, 381,29 грн. витрат по держмиту та 113,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Всього - 38 623 (тридцять вісім тисяч шістсот двадцять три) гривні 74 копійки.

23.03.2009 на виконання зазначеного рішення господарським судом Черкаської області було видано наказ.

Колегія суддів відзначає, що на час розгляду даної справи наказ господарського суду Черкаської області від 23 березня 2009 року по справі №04/417 не виконаний, що стало підставою для звернення скаржника з позовом у даній справі про стягнення відсотків річних та інфляційних втрат.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий господарський суд послався на те, що скаржник не є належним кредитором.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.05.2014 у справі №04/417 від заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 офіс 23; ) про заміну сторони (стягувача) у виконавчому проваджені щодо примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 23 березня 2009 року у справі №04/417, задоволено та здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОРПОРАЦІЯ АГРОСИНТЕЗ» на її правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС».

На підставі постанови ВДВС Шполянського РУЮ Черкаської області від 23 липня 2014 року відкрито виконавче провадження №44150198 щодо примусового виконання наказу господарського суду Черкаської області від 23 березня 2009 року по справі №04/417 на загальну суму стягнення 38 623,74 грн.

Згідно ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Таким чином, для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору, тобто наявність та участь тих самих сторін, що й у справі, яка розглядається.

Оскільки, на час розгляду даної справи ухвала господарського суду Черкаської області від 13.05.2014 у справі №04/417 неоскаржена, а тому є чинною, то ТОВ «Компанія «НОТАПС» є належним кредитором по відношенню до ФОП ОСОБА_3.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Оскільки між сторонами по справі склались господарські правовідносини, то за змістом ст.ст. 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 Цивільного кодексу України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином.

Частиною 5 ст.11 Цивільного кодексу України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Таким чином, наявність судового рішення, яким вирішено питання про стягнення суми основного боргу, як і відмова стягувача від примусового виконання такого рішення, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору доки борг не буде сплачено та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Такий висновок суду кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України по справі №10/25 від 20.01.2011 року.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються, інфляційні ж нарахування та нарахування трьох процентів річних на цю заборгованість можуть здійснюватися на загальних підставах відповідно до частини другої статті 625 названого Кодексу з дня, наступного за днем набрання законної сили відповідним судовим рішенням.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та процентів річних не є штрафними санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Черкаської області від 05 березня 2009 року по справі №04/417, було стягнуто штраф.

Однак, правова природа цього боргу як штрафної санкції з прийняттям рішення не змінилася, штраф у грошове зобов'язання не перетворилася, а тому відсутні підстави для застосування до цих правовідносин положень ст. 625 ЦК України.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 18.02.2014 у справі №3-2гс14 (щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних на вид неустойки - штраф).

Отже, заборгованість відповідача щодо виконання грошового зобов'язання на підставі рішенням Господарського суду Черкаської області від 05 березня 2009 року по справі №04/417 становить 27 769,91 грн. за виключенням суми штрафу.

З огляду на зазначене вище, вимога позивача про стягнення з відповідача 3%-річних за період із 24 березня 2009 року по 20 жовтня 2014 року у сумі 4 623,99 грн., інфляційних втрат за період із квітня 2009 року по вересень 2014 року у сумі 9 386,23 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 3 ст. 48 Господарського процесуального кодексу України, витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України „Про адвокатуру".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору №11-12/06-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 11 червня 2014 року, адвокат Грищенко Олександр Миколайович здійснював підготовку по написанню та поданні позовної заяви про стягнення 3%-річних та інфляційних втрат, які виникли у зв'язку із неналежним та несвоєчасним виконанням грошового зобов'язання згідно рішення господарського суду Черкаської області від 05 березня 2009 року по справі №04/417, що набрало законної сили, та здійснювати необхідний комплекс процесуальних дій пов'язаних зі стягненням із Відповідача нарахованих сум.

Таким чином, витрати, які поніс позивач сплативши за адвокатські послуги в розмірі 1 000,00 грн. згідно договору №11-12/06-14 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 11 червня 2014 року адвокату Грищенко О.М. є витратами відповідно до ст.44 ГПК України.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

При доведеності під час розгляду справи факту порушень відповідачем прав позивача відповідно до визначених позивачем підстав заявленого позову, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог є необґрунтованими.

В зв'язку з зазначеним вище, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 у справі № 925/1938/14 прийняте з неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, що підтверджується фактичними обставинами та матеріалами справи, а тому відповідно до положень п. 1, 3 ч. 1 ст. 104 ГПК України підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» задовольнити.

2. Рішення господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 у справі № 925/1938/14 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги ТОВ «Компанія «НОТАПС» задовольнити повністю.

3. Резолютивну частину рішення господарського суду Черкаської області від 11.12.2014 у справі № 925/1938/14 викласти в наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (20600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 офіс 23; ) 4 623 (чотири тисячі шістсот двадцять три) грн. 99 коп. 3%-річних, 9 386 (дев'ять тисяч триста вісімдесят шість) грн. 23 коп. інфляційних втрат, 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката, 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.»

4. Стягнути із Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (20600, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НОТАПС» (03187, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 38 офіс 23; ) 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити господарському суду Черкаської області.

6. Матеріали справи № 925/1938/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Б.О. Ткаченко

Е.О. Шевченко