РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №910/29229/14-г

За позовомПублічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
доЖитлово-будівельного кооперативу "Арсеналець - 16"
простягнення 52561,63 грн.
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача: Кабанцев Я.І. - представник;
від відповідача Шевчук О.М. - представник;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець - 16" про стягнення 52561,63 грн. за договором постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №05916/4-04 від 01.09.2005.

Позовні вимоги мотивовані невиконанням відповідачем свого обов'язку по оплаті наданих позивачем послуг, відповідно до умов укладеного між сторонами договору постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №05916/4-04 від 01.09.2005, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість по оплаті цих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2014 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/29229/14-г та призначено розгляд справи на 28.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2015, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача, та невиконанням відповідачем вимог ухвали суду від 29.12.2014, розгляд справи було відкладено на 11.02.2015.

У судовому засіданні 11.02.2015 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.02.2015 надав суду відзив на позов, в якому проти заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі 868,00 грн. заперечив посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності щодо цієї вимоги, а також просив відмовити позивачу в стягненні з відповідача 2012,38 грн. штрафу, у зв'язку з наявністю двох видів штрафних санкцій за порушення одного і того ж зобов'язання.

На підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.09.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (надалі - позивач, постачальник) та Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець - 16" (надалі - відповідач, абонент) було укладено договір постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №05916/4-04 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва, приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послуг на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Зняття показань з лічильника (-ків) здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення розрахункових документів на оплату наданих послуг (п. 2.1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків відповідно до розділу 21 Правил користування та місцевих правил приймання.

Відповідно до п.2.1.6 Договору облікові дані абонента щодо кількості та вартості спожитих ним послуг підлягають обов'язковому звірянню у постачальника. абонент щоквартально, не пізніше 10-го числа наступного за звітним кварталом місяця та в інші строки направляє до останнього письмовий звіт по обсягам наданих послуг (за встановленою постачальником формою) та проводить з останнім звіряння обсягів наданих послуг у відповідному обліковому періоді, а також звіряння по проведених розрахунках за надані послуги. Для проведення звіряння абонент направляє свого представника до постачальника із необхідними для цього обліковими документами та бухгалтерськими документами. Звіряння вважається проведеним з моменту отримання постачальником підписаного повноважними особами акту звіряння розрахунків. В разі невиконання абонентом цього пункту договору, облікові дані постачальника щодо кількості та вартості наданих послуг та проведених розрахунків вважаються безумовно погодженими абонентом.

Згідно п. 2.2.1 Договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента розрахункові документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у 10-тиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента.

Пунктом 2.2.3 Договору передбачено, що у разі неотримання від постачальника поточного щомісячного розрахункового документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважатиметься безпідставною (п. 2.2.4 Договору).

Відповідно до актів про зняття показань з приладів обліку, які погоджені та підписані відповідачем, дебетово-інформаційними повідомленнями та/або їх реєстрами, що підтверджують виставлення рахунків до банківської установи відповідача, за період з 01.11.2011 по 30.06.2014 позивачем було надано послуги на суму 324796,68 грн., з яких відповідачем сплачено 283913,72 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість розміром 40 247,54 грн. (з урахуванням перерахунків у розмірі 635,42 грн.).

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися - належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для неналежного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи доведено розмір основної заборгованості відповідача перед позивачем, відповідачем розмір основної заборгованості не оспорюється, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 40247,54 грн.

Крім основного боргу, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 868,00 грн. пені, 2608,56 грн. - 3 % річних, 2012,38 грн. - штрафу та 6825,16 грн. інфляційних втрат.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по сплаті наданих позивачем послуг належним чином не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання (в т.ч. у період, який вказано позивачем), тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до п.п. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.2. вищеназваного договору, сторонами погоджено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Тобто, за змістом укладеного між сторонами правочину, сторонами передбачено інший строк нарахування пені, ніж встановлено ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Пунктом 4.6. даного договору сторони передбачили, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити. Сплата штрафу не звільняє абонента від обов'язку оплатити рахунок постачальника .

Отже, порушення відповідачем строків оплати, передбачених п. 2.2.3. договору, є порушенням зобов'язання, що тягне за собою правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплату неустойки, у зв'язку з чим позивачем правомірно заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені та штрафу за неналежне виконання зобов'язання, відповідно до договору.

Відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені.

Згідно з положеннями ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Частиною 5 ст.261 вказаного Цивільного кодексу України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.4.2 Постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Відповідно до п.4.3 Постанови №10 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення виконання зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Отже, позовну давність тривалістю в 1 рік стосовно вимог позивача про стягнення пені необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо з урахуванням положень п.4.2. укладеного між сторонам договору.

При цьому, позивач звернувся до господарського суду м. Києва з розглядуваним позовом 26.12.2014, а тому строк позовної давності за вимогами про стягнення пені за період з 26.12.2013 пропущено не було.

За таких обставин, заява відповідача про застосування строку позовної давності приймається судом, а отже, вимоги позивача про стягнення пені підлягають частковому задоволенню з урахуванням положень п.4.2. укладеного між сторонами договору та строку позовної давності. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 791,86 грн.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача штрафу суд відзначає наступне.

Відповідач, заперечуючи проти позову в цій частині, вказує про неможливість одночасного нарахування пені та штрафу.

Я зазначається в п.2.1 Постанови №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Аналогічну позицію наведено у постанові від 27.04.2012 Верховного Суду України по справі №06/5026/1052/2011.

Отже, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, враховуючи правову природу наведених вище способів захисту майнових прав, суд дійшов висновку, що застосування останніх одночасно у разі порушення грошового зобов'язання не суперечить приписам чинного законодавства. Вказаної позиції дотримується і Вищий господарський суд у постановах від 27.02.2014р. по справі №906/1557/13, від 27.03.2014р. по справі №911/3646/13 та від 08.05.2014р. по справі №23/5014/1705/2012.

В той же час, згідно з ч. 1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Аналогічну позицію наведено у п.2.4 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Враховуючи ступінь виконання зобов'язання боржником, а також майновий стан останнього суд прийшов до висновку про зменшення належної до сплати відповідачем суми штрафу до 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки факт прострочення відповідачем грошового зобов'язання встановлений судом, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2608,56 грн. та 6825,16 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40247,54 грн. основного боргу, 791,86 грн. пені, 2608,56 грн. - 3 % річних, 1000,00 грн. - штрафу та 6825,16 грн. інфляційних втрат.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу "Арсеналець - 16" (02139, м. Київ, вул. Курнатовського, 6, ідентифікаційний код 22895227) на користь Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний код 03327664) основну заборгованість у розмірі 40247 (сорок тисяч двісті сорок сім) грн. 54 коп., пеню у розмірі 791 (сімсот дев'яносто одна) грн. 86 коп., штраф у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп., 3 % у розмірі 2608 (дві тисячі шістсот вісім) грн. 56 коп., інфляційні втрати у розмірі 6825 (шість тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 16 коп., судовий збір у розмірі 1 824 (одна тисяча вісімсот двадцять чотири) грн. 35 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.02.2015.

Суддя Ю.М. Смирнова