РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015№910/27375/14

За позовомПриватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа воєнна іншуранс груп"
до про Компанії Саброза трейдінг компанія С.А. визнання полісу добровільного страхування вантажу недійсним

Суддя Літвінова М.Є.

Представники сторін:

від позивача: Зайнудінов А.М. - представник за дов.;

від відповідача: Бріг В.М. - представник за дов.

У судовому засіданні 09.02.2015, на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа воєнна іншуранс груп" до Компанії Саброза трейдінг компанія С.А. про визнання полісу №09/01 К 050709 добровільного страхування вантажу з датою видачі 25.01.2014 недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 09.12.2014 порушено провадження у справі №910/27375/14, розгляд справи призначений на 12.01.2015.

В судовому засіданні 12.01.2015, в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 21.01.2015.

21.01.2015, відповідно до ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 26.01.2015.

В судовому засіданні 26.01.2015, згідно положень ст. 77 ГПК України, оголошено перерву на 09.02.2015.

26.01.2015 представником позивача до суду подане клопотання про зупинення провадження у справі з тих підстав, що Ведовська Інна Євгенівна, підписавши з перевищенням повноважень поліс зі страхувальником після настання страхового випадку, зробивши посилання у полісі на неіснуючу довіреність на її ім»я, нанесла страховику збитки. Серед іншого страховик вважає, що представники сторін полісу увійшли у злочинний зговір з метою отримання вигоди у вигляді страхового відшкодування. Позивач вважає, що у діях представників сторін є ознаки наступних злочинів: умисного заподіяння майнової шкоди страховику за попередньою змовою між представником страховика Ведовською Інною Євгенівною та представником страхувальника Плехановою Ганною у великих розмірах, з одночасним перевищенням повноважень першої; підроблення документів тощо.

Таким чином, позивач керуючись положеннями ст. 79 ГПК України, просить суд зупинити провадження у справі та надіслати прокурору чи органу досудового розслідування матеріали справи №910/27375/14.

Зупинення провадження у справі - тимчасове, але повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадку надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.

Таким чином, зупинення провадження у справі у зв'язку із клопотанням відповідача про надсилання господарським судом матеріалів до слідчих органів є правом суду, а не обов'язком.

Водночас, дослідивши матеріалами справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі та відповідно надсилання господарським судом матеріалів даної справи до слідчих органів, прокурору, у зв'язку з чим клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.

19.12.2014 представник відповідача звернувся до господарського суду з клопотанням про припинення провадження у справі з тих підстав, що 22.09.2014 Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" звернулось до господарського суду міста Києва із зустрічним позовом до Компанії Сарбоза Трейдінг Компані С.А. про визнання полісу добровільного страхування вантажу від 25.01.2014 №09/01 К 050709, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та Компанією Сарбоза Трейдінг Компані С.А., недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.09.2014 зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №910/18061/14.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/18061/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2014, у задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

До матеріалів справи також долучена належним чином засвідчена копія зустрічної позовної заяви Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" до Компанії Сарбоза Трейдінг Компані С.А. про визнання недійсним полісу добровільного страхування вантажу від 25.01.2014 №09/01 К 050709, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та Компанією Сарбоза Трейдінг Компані С.А., яка була подана та вимоги якої були розглянуті по суті в межах господарської справи №910/18061/14 та відмовлено в їх задоволенні.

Дослідивши зміст цієї зустрічного позову, суд дійшов висновку, що спір у справі №910/18061/14 був між тими ж сторонами, про той же предмет, однак дану позовну заяву позивач доповнив іншими підставами, тому відсутні підстави для припинення провадження у справі в порядку п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

У відзиві на позов, відповідач заперечив проти заявлених вимог зокрема зазначив, що обставини на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог досліджені при розгляді справи №910/18061/14, рішення по якій набрало законної сили.

Щодо наявності злочинної змови між представниками позивача та відповідача, відповідач також заперечив з підстав не доведеності.

В судовому засіданні 09.02.2015, на підставі ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва,-

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2013 року між Приватним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" та Компанією САБРОЗА ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ С.А. (SABROSA TRADING COMPANY S.A.) укладено генеральний договір № 09.01./1976-13.63, предметом якого є майнові ризики відповідача, що не суперечать закону, пов'язані з володінням користуванням та розпорядженням заявленим на страхування вантажами, що перевозяться протягом дії договору.

За умовами вищевказаного генерального договору позивач прийняв на себе страхові ризики по добровільному страхуванні вантажів відповідача, згідно умов генерального договору та правил № 09/01 "Добровільного страхування вантажів та багажу (вантажобагажу)" в редакції 24.03.2009.

25 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" та Компанією САБРОЗА ТРЕЙДІНГ КОМПАНІ С.А. (SABROSA TRADING COMPANY S.A.) укладено поліс добровільного страхування вантажу № 09/01 К 050709, відповідно до якого застраховано вантаж, який підлягав перевезенню на т/х "Azovskiy Veter" з порту Херсон (Україна) до порту Поті (Грузія)

Відповідно до умов полісу від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 страхова сума становить 988.624,13 доларів США, страховий платіж - 2.076,11 доларів США.

Термін сплати страхового платежу за полісом від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 встановлено до 31.01.2014.

Позивач звернувся з даним позовом про визнання полісу №09/01 К 050709 добровільного страхування вантажу з датою видачі 25.01.2014 недійсним з наступних підстав:

- позивач не надавав Ведовській Інні Євгенівні права на підписання оспорюваного полісу та на його укладання, та ніяким чином не схвалював його підписання та укладання;

- оспорюваний поліс укладений після настання "страхового випадку", що свідчить про зловмисну домовленість представника позивача -Ведовської І.Є. з представником відповідача для нанесення збитків позивачу та отримання страхового відшкодування відповідачем за полісом;

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Для визнання договору недійсним на позивача покладається, у відповідності до статті 33 ГПК України, обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

З твердженням позивача щодо недійсності додаткової угоди, суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Цією статтею визначено перелік способів судового захисту, одним із яких є визнання правочину недійсним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Приватне акціонерне товариство "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" зазначає, що поліс добровільного страхування вантажу від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 від імені вказаної страхової компанії підписано заступником директора з продажів Дніпропетровської обласної дирекції Ведовською Інною Євгеніївною на підставі довіреності від 25.01.2014 № 43/-IND, в той час як вищевказана довіреність, за твердженням позивача, Ведовській Інні Євгеніївні не видавалася, а вищевказаний поліс підписаний з перевищенням повноважень, встановлених внутрішніми розпорядчими документами страховика, відповідно до яких Ведовська Інна Євгеніївна не була уповноважена підписувати поліси по добровільному страхування вантажів зі страховою сумою, що не перевищує 500.000,00 грн.

Крім того, позивач стверджує, що поліс від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 підписано не раніше 27 січня 2014 року, тобто після настання страхового випадку.

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У відповідності до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені цим кодексом. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В матеріалах справи наявна довіреність від 20.06.2013 № 13-ГО/281 видана Ведовській Інні Євгеніївні, якою надано право укладати та підписувати від імені Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" договори страхування відповідно до ліцензії на право здійснення страхової діяльності, правил та умов страхування, в тому числі договори страхування, зі страховою суму, що перевищує страхову суму, встановлену представнику наказом, за умови письмового погодження з уповноваженими працівниками страховика, визначеного зазначеним наказом.

Відповідно до наказу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" від 28.12.2012 № 256/2012 ліміт на укладення договорів добровільного страхування вантажів (на 1 перевезення) для працівників регіональних підрозділів становить страхову суму в розмірі 500.000,00 грн.

У разі перевищення страхової суми, регіональний працівник зобов'язаний отримати погодження з уповноваженими працівниками товариства.

Наказом позивача від 29.03.2013 № 37/2013 встановлено, що співробітники регіональних підрозділів у разі необхідності погодження індивідуальних умов страхування або умов страхування, за якими страхова сума перевищує встановлений ліміт, направляє заяви-погодження на електронні адреси відповідальних співробітників відповідача.

Крім того, ліміт повноваження співробітників андерайтингу, методології та розвитку страховик продуктів Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" по даному виду страхування становить 5.000.000,00 грн. У випадку перевищення повноважень, відповідальна за вид страхування особа в обов'язковому порядку повинна погодити котировку з заступником голови правління або безпосередньо з головою правління позивача.

Страхова сума за полісом від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 становить 988.624,13 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 7.902.076,67 грн., його підписання належить до виключних повноважень заступника або голови правління Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" або іншої особи за умови надання їй відповідних повноважень.

При цьому, позивач стверджує, що довіреність від 25.01.2014 № 43/-IND, вказана як підстава підписання Ведовською Інною Євгеніївною полісу від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 товариством не видавалася.

До матеріалів справи позивач додав акт службового розслідування від 20.02.2014 та наказ №144/1-К від 21.02.2014 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" заступнику директора з продажів Дніпропетровської обласної дирекції Ведовській Інні Євгенівні.

За правилам ст. 980 Цивільного кодексу України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним.

Згідно зі ст. 998 ЦК України договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених цим Кодексом. Договір страхування також визнається судом недійсним, якщо його укладено після настання страхового випадку, об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не повинна перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Виходячи з аналізу наведених норм, цивільна дієздатність юридичної особи полягає, зокрема, у здатності бути стороною правочину, у тому числі, здатність самостійно здійснювати правочини. Вчинення правочину здійснюється від імені юридичної особи на підставі відповідного повноваження або органом юридичної особи, або учасником юридичної особи, або за допомогою інституту представництва.

Частиною 1 статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

В той же час, за змістом ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним.

Тобто, настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено, тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.) (п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Варто наголосити, що саме лише перевищення повноважень представником юридичної особи не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Судом взято до уваги, те, що факт схвалення правочину Приватним акціонерним товариством "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП", вчиненого заступником директора з продажів Дніпропетровської обласної дирекції Ведовською Інною Євгеніївною - полісу добровільного страхування вантажу від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 та, відповідно, визнання факту страхування вантажу, що підлягав перевезенню на т/х "Azovskiy Veter" з порту Херсон (Україна) до порту Поті (Грузія), встановлено в рішенні господарського суду міста Києва від 15.10.2014 у справі №910/18061/14, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.12.2014, тобто 10.12.2014 набрало законної сили та станом на день вирішення спору є чинним та не скасованим.

Тобто дії позивача (сплачена відповідачем страхова премія за полісом, позивачем не повернута, відомості щодо вжиття заходів для повернення коштів як безпідставно одержаних - відсутні; позивачем замовлено у компанії VITSHIP LTD проведення сюрвейерського розслідування причин морської аварії, яка сталась 25-27 січня 2014 року у Чорному морі на борту т/х "Azovskiy Veter" для визначення характеру, причини пошкодження, розміру збитків; погодження кандидатури диспашера, тощо).

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Наведений факт має преюдиційне значення та не підлягає повторному доведенню.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13.06.2007 №8 передбачено, що за змістом частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені. Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (див. рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v. Ukraine, no. 48553/99, § 77, від 25.07.2002; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22.11.2007) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини» від 18.11.2003 №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Посилання позивача на акт службового розслідування та наказ від 21.02.2014, як на доказ, що підтверджує обставину про не схвалення оспорюваного правочину позивачем, суд визнано безпідставним оскільки факт схвалення встановлений судом в рішенні від 15.10.2015 №910/18061/14 (яке є чинне) та не потребує повторного доведення відповідно до положень ст. 35 ГПК Укпраїни.

Що стосується посилань Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП" на те, що правочин було укладено після настання страхового випадку, то суд зазначає, що відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.10.2014 №910/18061/14 (станом на день вирішення спору є чинне), підтверджено та встановлено факт того, що поліс добровільного страхування вантажу від 25.01.2014 № 09/01 К 050709 укладено між сторонами спору до настання страхового випадку, тому посилання позивача на факт укладення полісу не 25.01.2014 спростовується наведеним.

Тобто вище встановлений факт не підлягає повторному доведенню в порядку ст. 35 ГПК України.

Аналогічна позиція міститься у п. 20 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України".

Що стосується посилання позивача на зловмисну домовленість представника позивача -Ведовської І.Є. з представником або з представниками відповідача для нанесення збитків позивачу та отримання страхового відшкодування відповідачем за полісом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 1 статті 232 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Відповідно до абзацом 4 пункту 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. Зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Наслідком такого визнання, крім загальних наслідків, визначених статтею 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони, зокрема, солідарного відшкодування збитків. При цьому представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Згідно з пунктом 3.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 Цивільного кодексу України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

З урахуванням зазначеного, суд зазначає, що позивачем не доведено зловмисної домовленості при укладенні оспорюваного полісу.

Крім цього, відповідач суду повідомив, що на запит адвоката від 04.02.2015, Дніпропетровське міське управління ГУ МВС України в Дніпропетровській області у листві від 05.02.2015 №36/112.8 зазначено, що за результатами перевірки фактів, викладених у повідомленні про злочин від 03.11.2014 компанії Сарбоза Трейдінг Компані С.А. в рамках досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000750, встановлено відсутність ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України, у діях заступника директора з продажів Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ "УСК Княжа Вієнна Іншуранс Груп"Ведовської І.Є. у зв'язку з оформленням нею полісу добровільного страхування вантажу №09/01 К 050709 від 25.01.2014. Таким чином, як повідомив слідчий, закрито кримінальне провадження №0000750 у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364-1 КК України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Таким чином, наведені обставини та долучені до матеріалів справи документи спростовують твердження позивача про зловмисну домовленість представника позивача з представниками відповідача при укладенні спірного полісу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено в порядку ст. 33, 34 ГПК України, обставини викладені у позовній заяві та оскільки позивачем не наведено інших підстав, за яких даний правочин слід визнати недійсним, суд приходить до висновку, що правові підстави для визнання полісу №09/01 К 050709 від 25.01.2014 недійсним з викладених у позові підстав відсутні, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 18.02.2015.

Суддя М.Є. Літвінова