РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2015Справа №910/27062/14

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа

Вієнна Іншуранс Груп"

до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ

- АВТО"

про відшкодування шкоди в порядку регресу 4 700,00 грн.

Суддя Бондаренко Г.П.

Представники :

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 03.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Приватне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (далі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "ГАРАНТ- АВТО" (далі за текстом - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регресу 4 700, 00 грн., також позивач просить покласти на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.12.2014 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/27062/14, розгляд справи призначено на 20.01.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2015 відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 03.02.2015, в зв`язку з неявкою відповідача та необхідністю витребування додаткових доказів та пояснень від позивача у справі.

02.02.2015 через відділ канцелярії Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

В судове засідання 03.02.2015 представники сторін не з'явились, про причини неявки відповідач не повідомив, позивач повідомив заявою, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, вимоги ухвали про порушення провадження у справі відповідач не виконав, позивач виконав частково.

Позовні вимоги вмотивовані положеннями ст. ст. 1166, 1191, 1192 України, ст. 25, 27 ЗУ "Про страхування", ст. 37 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, викладеного позивачем не простував, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до загальнодоступної інформації наданої позивачем з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, адреса місцезнаходження відповідача є тією ж, яка вказана у позовній заяві, а саме: 01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3.

Так, згідно з п. 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1228 від 02.06.2006 р. "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Слід зазначити, що законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов'язує й сторону у справі, зокрема позивача, з'ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно зі статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відомості про місцезнаходження відповідача є правомірними, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців на відповідача.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2012 між позивачем - Приватним акціонерним товариством "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", як страховиком та Міхеєвим Владиславом Альбертовичем, як страхувальником був укладений комплексний договір № 06/02-200003354 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є страхування майнових інтересів страхувальника, пов'язаний з володінням, користуванням і розпорядженням транспортного засобу "GEELY MR 7151A", державний реєстраційний номер АА 3752 НМ.

Згідно довідки від 22.12.2012 та довідки № 9131211 від 26.12.2012, складеної ВДАІ Деснянського РУ ГУМВС України в місті Києві, копії яких наявні в матеріалах справи вбачається, що 22.12.2012 о 08 год. 30 хв. на вул. Ватутіна, 2 в м. Києві відбулось зіткнення автомобілів за участю транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN ТРАНСПОРТЕР" державний реєстраційний номер АА9434НР під керуванням водія Сєдлова К. І., що належить Сєдловій Л. П., з транспортним засобом марки "GEELY MR 7151A", державний реєстраційний номер АА 3752 НМ, під керуванням Міхеєва В. А. (власник), внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

24.12.2012 страхувальник транспортного засобу "GEELY MR 7151A", державний реєстраційний номер АА 3752 НМ звернувся до позивача із заявою вих. №132750030 про настання події (КАСКА), що має ознаки страхового випадку. Згодом, 18.01.2013 страхувальник звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування, яке просив здійснити на рахунок СТО ФОП «Фабрика Петро Петрович».

На підставі заяви страхувальника від 18.01.2013, страхового акту № 132750030-1 від 25.01.13, розрахунку №132750030-1 розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу, позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 4 700, 00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № ЗР004350 від 01.02.2013.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2013 по справі № 754/756/13-п (провадження № 3-293/2013 р.) встановлено, що 22.12.2012 о 08 год. 30 хв. на вул. Ватутіна, 2 в м. Києві водій транспортного засобу марки "VOLKSWAGEN ТРАНСПОРТЕР" державний реєстраційний номер АА9434НР Сєдлов К. І., не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, при виникненні перешкоди в русі, яку об'єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до зупинки транспортного засобу або безпечного об'їзду перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем автомобілем марки "GEELY MR 7151A", державний реєстраційний номер АА 3752 НМ.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2013 по справі № 754/756/13-п (провадження №3-293/2013р.) водія Сєдлова К. І. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 340, 00 грн.

Відповідач за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/785858, який діяв на 22.12.2012, застрахував цивільно-правову відповідальність власника - Сєдлової Л. П. автомобіля марки VOLKSWAGEN ТРАНСПОРТЕР" державний реєстраційний номер АА9434НР.

За твердженням позивача, 19.02.2013 на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування коштів в порядку регресу у розмірі 4700,00 грн. Матеріали справи містять копію додатку до заяви (претензії) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) №13-318 від 19.02.2013. Відповіді на вказану заяву (претензію) позивач не отримав.

У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 4700,00 грн. відшкодування понесених витрат в порядку регресу та покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що цивільно-правову відповідальність власника (страхувальника) - Сєдлової Л. П. транспортного засобу "VOLKSWAGEN ТРАНСПОРТЕР" державний реєстраційний номер АА9434НР, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу "GEELY MR 7151A", державний реєстраційний номер АА 3752 НМ, застраховано відповідачем за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу № АВ/785858, витяг якого з єдиної централізованої бази МТСБУ наявний в матеріалах справи.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина Сєдлова К.І, який керував автомобілем марки "VOLKSWAGEN ТРАНСПОРТЕР" державний реєстраційний номер АА9434НР, встановлена у судовому порядку, підтверджується постановою Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2013 по справі № 754/756/13-п (провадження №3-293/2013р.)

Відповідальність страховика винної особи регламентована положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та обмежується укладеним договором страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу "GEELY MR 7151A", державний реєстраційний номер АА 3752 НМ, відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах лімітів, передбачених полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за комплексним договором №06/02-200003354 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) водія та пасажирів від нещасних випадків від 10.07.2012, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року.

Пунктом 37.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Згідно наявної в матеріалах справи рахунку - фактури № 12 від 26.12.2012 ФОП Фабрика Петро Петрович, вартість відновлювального ремонту автомобіля "GEELY MR 7151A", державний реєстраційний номер АА 3752 НМ в результаті його пошкодження при ДТП складає 4 940, 00 грн.

При цьому, суд відзначає, що з приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та Закону України "Про страхування" вбачається, що обов'язки, пов'язані з оцінкою завданої шкоди та проведенням автотоварознавчого дослідження, не стосуються позивача, а під оціненою шкодою розуміється шкода оцінена насамперед страховою компанією.

Крім того, статтею 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно із договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Вищого господарського суду України №5011-35/11156-2012 від 30.01.2013 р., №5011-50/17047-2012 від 15.05.2013 р. та №5011-67/7989-2012 від 14.11.2012 р.

На підставі заяви страхувальника від 18.01.2013, страхового акту № 132750030-1 від 25.01.13, розрахунку №132750030-1 розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу, позивачем виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 4 700, 00 грн., що підтверджується матеріалами справи.

За приписами ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 4 700, 00 грн. право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

При цьому, судом зазначається, що відповідачем не надано заперечень щодо розміру відшкодування, а отже суд приймає як належні докази позивача щодо розміру заявленої до стягнення шкоди без проведення оцінки такої шкоди, оскільки відповідачем та іншими особами розмір такої шкоди не оспорюється.

За твердженням позивача, 19.02.2013 на адресу відповідача направлено претензію про відшкодування коштів в порядку регресу у розмірі 4700,00 грн. Матеріали справи містять копію додатку до заяви (претензії) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) №13-318 від 19.02.2013, і е містять доказів отримання відповідачем такої претензії. Проте, зазначені твердження позивача відповідачем не спростовані. Відповіді на вказану заяву (претензію) позивач не отримав.

При цьому, згідно з п. 36.1. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Згідно позиції Верховного суду України, викладеній 28.08.2012 за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 06.12.2011 у справі № 23/279, страховик, потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування за договором майнового страхування отримує право вимоги потерпілої особи та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплатити матеріальне відшкодування. При цьому, право на подання регресного позову може бути реалізовано в межах загального строку позовної давності, який згідно вимог чинного законодавства складає три роки.

Абзацом другим пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього пункту.

Відповідно до полісу № АВ/785858 ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000, 00 грн., розмір франшизи за полісом - 0,00 грн.

Враховуючи викладене, за встановлених обставин, до виплати в порядку регресу із страховика, яким застраховано відповідальність винної особи належить сума 4 700, 00 грн.

Частина 1 ст. 33 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач жодних заперечень щодо заявлених позовних вимог суду та доказів на виконання свого обов'язку щодо сплати страхового відшкодування в порядку регресу станом на момент розгляду справи не надав, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву і направлення представника в судове засідання не скористався.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по оплаті судового збору покладається на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 49 ГПК України.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись ст.ст. 4, 49, 75, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3; ідентифікаційний код: 16467237; в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження") на користь Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп (04050, м. Київ, вул. Глибочицька, 44; ідентифікаційний код: 24175269) 4 700 (чотири тисячі сімсот) грн. 00 коп. страхового відшкодування в порядку регресу та 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. витрат по оплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.02.2015.

Суддя Г.П. Бондаренко