РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2015Справа №910/5/15-г
Суддя Господарського суду міста Києва Князьков В.В.

За участю секретаря судового засідання Коваленко О.М.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», м. Київ,
доПриватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», м. Київ,
проВідшкодування шкоди в порядку регресу 1 991,67 грн.
за участю представників сторін:

від позивача:не з`явився
від відповідача:не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «Арсенал Страхування» (надалі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», (надалі - ПрАТ «УТСК», відповідач) про відшкодування шкоди у порядку регресу в сумі 1 991,67 грн.

Позивач зазначає, що виконавши умови договору страхування майнових інтересів власника автомобіля і сплативши, у зв'язку з пошкодженням автомобіля при дорожньо- транспортній пригоді суму страхового відшкодування, отримав право вимоги до осіб, відповідальних за завдані збитки, якими є відповідач, як страховик, що застрахував цивільну відповідальність винної у пригоді особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2015р. порушено провадження у справі №910/5/15-г та призначено її до розгляду на 21.01.2015р.

Від уповноваженого представника позивача 19.01.2015р. через відділ діловодства та документообігу (канцелярія) суду надійшло клопотання за вихідним номером 150115- 12867/к про розгляд справи без участі представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», а також документи витребувані ухвалою про порушення провадження у справі від 12.01.2015р.

20.01.2015р. через відділ діловодства та документообігу (канцелярія) суду від Дирекції Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) надійшла відповідь із інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

Враховуючи подане уповноваженим представником відповідача клопотання № 33-ю від 20.01,2015р. про відкладення розгляду справи, у зв'язку з участю представника у іншому судовому засіданні, судом відкладено розгляд справи на 04.02.2015р.

Уповноваженим представником позивача 29.01.2015р. через відділ діловодства та документообігу (канцелярія) суду подано клопотання за вихідним № 6/к від 27.01.2015р. про розгляд справи за відсутності представника ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Відповідно до доказів, що містяться в матеріалах справи, а саме: рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень від 14.01.2015р. та 23.01.2015р., суд вважає відповідача - ПрАТ «УТСК» таким, що є належно повідомленим про дату, місце та час розгляду справи.

Клопотань про відкладення розгляду справи в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України від сторін до Господарського суду міста Києва не надходило.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового розгляду оцінюється з огляду на обставини справи та в залежності від складності предмету спору такої справи, поведінки сторін та відповідних державних органів (Право Б 2-33 рішення Європейського суду з прав людини від 10.08.2006р. у справі «Кухарчук проти України»). Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 6669 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11,2005р. у справі «Смірнова проти України»)

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи, такі як складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду), є спільними для всіх категорій справ та знаходять своє відображення, як у цивільному, адміністративному чи кримінальному процесах, так, зокрема, і в господарському процесі. Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оцінюючи в сукупності вищевикладені обставини щодо розумності строку розгляду справи та враховуючи те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному і повному з'ясуванню фактичних обставин, на яких ґрунтується позов, об'єктивному оцінюванню доказів, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення по справі № 910/5/15-г.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.09.2013р. між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (надалі - страховик), як страховиком, та Усатовою Алісою Сергіївною (надалі - страхувальник), як страхувальником, укладено договір №1577/13-Тз/К/01 добровільного страхування наземного транспортного засобу, за яким предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки/моделі Huyndai i10, державний реєстраційний номер АА3137РІ.

Відповідно до відомостей №9317165, сформованих АІПС ДТП, про дорожньо-транспортну пригоду, 11.12.2013р. по вулиці Лагерній, Шевченківського району міста Києва відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення) між транспортним засобом марки/моделі ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер 05601КТ, під керуванням Самусенка Є.М. та транспортним засобом марки/моделі Huyndai i10, державний реєстраційний номер АА3137РІ, під керуванням Усатової A.C., в наслідок чого транспортний засіб останньої отримав механічні пошкодження задньої центральної частини.

Дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм Самусенком Є.М. Правил дорожнього руху України, якого постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 08.01.2014р. у справі №761/34457/13-п визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, 11.12.2013р. страхувальник звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №1577/13-Тз/К/01 від 27.09.2013р.

Згідно п. 11 страхового акту №1577/13-Тз/К/01-1-1 від 17.12.2013р. підставою для визначення розміру вартості матеріального збитку, спричиненому транспортному засобу страхувальника є рахунок-фактура № БА-0056217 від 11.12.2013р., а п. 13 страхового акту, встановлено, що до виплати страхового відшкодування підлягає сума 2 491,67 грн.

Пунктом 17.2. договору сторони погодили умови виплати страхового відшкодування, зазначивши, що останнє здійснюється на базі авторизованої СТО.

Позивач, на виконання умов договору №1577/13-Тз/К/01 від 27.09.2013р. перерахував на рахунок станції технічного обслуговування, а саме Товариства з обмеженою відповідальністю «Богдан Авто» суму страхового відшкодування у розмірі 2 491,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3919 від 18.12.2013р.

Статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статтею 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до наявної у матеріалах справи роздруківки полісу №АС8567445 з централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу марки/моделі ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер 05601КТ, на момент скоєння ДТП застрахована ПрАТ «УТСК» - відповідач у справі.

Зважаючи на вищевикладене, позивачеві перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тому 11.02.2014р. тому ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулось до відповідача з претензією на регресне відшкодування та, не отримавши відповіді на претензію - 05.01.2015р. до господарського суду міста Києва із позовною заявою до ПрАТ «УТСК» про відшкодування майнової шкоди, однак коштів станом на день розгляду справи судом так і не отримало.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч. 1 ст. 629 Цивільного України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України встановлено, що цивільно-правова відповідальність виникає лише за наявності вини особи. Пунктом 5 статті 11 ЦК України закріплено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва у справі 761/34457/13-п від 08.01,2014р. визнано винним Самусенка Є.М. у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди під час керування транспортним засобом марки/моделі ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер 05601КТ, та в діях останнього передбачено склад адміністративного правопорушення.

Відповідно до наявної у матеріалах справи роздруківки полісу №АС8567445 з централізованої бази даних МТСБУ, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність Самусенка Є. М., як водія забезпеченого транспортного засобу марки/моделі ВАЗ 2105, державний реєстраційний номер 05601КТ, застрахована відповідачем у справі - ПрАТ «УТСК» (діючий поліс на дату скоєння ДТП)

Таким чином відповідач - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу марки/моделі Huyndai i10, державний реєстраційний номер АА3137РІ.

Згідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, до позивача - Приватного акціонерного товариства «СК «Арсенал Страхування» - як страховика, який виплатив страхове відшкодування по договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 1577/13-Тз/К/01 від 27.09.2013р., перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до Самусенка С.М., як до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як визначено пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями статті 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку, а страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

Наведеною статтею також визначено, що при страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування.

При цьому, страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Також зазначена стаття визначає, що страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого Господарського суду України від 11.04.2013р. у справі №5011-23/10750-2012.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, позивач здійснив виплату суми страхового відшкодування у розмірі 2 491,67 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3919 від 18.12.2013р. В свою чергу, підставою визначення розміру збитку відповідно до страхового акту № 1577/13-Тз/К/01-1-1 від 17.12.2013р. є рахунок-фактура № БА-0056217 від 11.12.2013р.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній висновок суб'єкта оціночної діяльності стосовно розміру заподіяної транспортному засобу страхувальника шкоди, господарський суд міста Києва вважає за необхідне зазначити наступне.

Спеціальним законом, який застосовується до спірних правовідносин є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частинами 1. 2 статті 34 якого передбачено, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування та протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до частини 36.2 статті 36 зазначеного Закону, якщо страховик, здійснюючи страхове відшкодування, не може оцінити її загальний розмір у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, виплата страхового відшкодування здійснюється у розмірі заподіяної шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Реальним підтвердженням виплати страховиком суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення з зазначенням призначення платежу та інших відповідних реквізитів.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 23.08.2011р. у справі №42/92. від 14.05.2013р. у справі № 5011-7/16471-2012.

Верховним Судом України у Листі «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 року роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд міста Києва вважає рахунок-фактуру № БА-0056217 від 11.12.2013р. належним і допустимим доказом визначення розміру збитку транспортного засобу страхувальника, в розумінні ст. 34 ГПК України.

Відповідно до приписів статті 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Статтею 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС8567445 передбачено франшизу розміром 500 грн., яка вірно вирахувана позивачем при зверненні із даним позовом до суду, у зв'язку із чим, стягувана сума страхового відшкодування була зменшена на відповідний розмір франшизи. Остаточною вимогою заявленою позивачем є відшкодування шкоди в порядку регресу у сумі 1 991,67 грн. (2 491,67 грн. - 500 грн. = 1 991.67 грн.)

Відповідно до п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. № 142/5/2092, відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин тому проведення операцій, що не впливають на поновлення справності та роботоздатності автомобіля та не можуть здійснюватися шляхом відновлення чи заміни частин таких як мийка, полірування тощо, не повинне відшкодовуватись за обов'язковим страхуванням цивільної відповідальності власників транспортних засобів.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із страхового акту №1577/13-Тз/К/01-1-1 від 17.12.201Зр., розмір страхового відшкодування визначений на підставі рахунку-фактури № БА-0056217 від 11.12.2013р., виставленого ТОВ «Богдан Авто», до якого включено вартість мийки безконтактної після відновлювального ремонту транспортного засобу марки/моделі Huyndai i10, державний реєстраційний номер АА3137РІ у розмірі 42,82 грн. (в т.ч. ПДВ).

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про зменшення суми страхового відшкодування на вартість мийки, враховуючи що позивачем не надано доказів на підтвердження виключення даної складової із розміру страхового відшкодування, заявленого до стягнення у межах даного позову, а отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача має становити 1 948.85 грн. (1 991,67 грн. - 42,82 грн. = 1 948,85 грн.)

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України укладення договору передбачає відповідність останнього встановленим законодавством вимогам, і його умови не суперечать положенням нормативно-правових актів. Отже, належним чином укладений договір є обов'язковим для сторін і повинен добросовісно виконуватись.

Положеннями статті 509 ЦК України, визначено, що зобов'язання за своєю правовою природою є правовідношенням, зміст якого розкривається, як через активну поведінку боржника - здійснення ним певної дії (передачі майна, виконання роботи, надання послуги, сплати грошей тощо), так і пасивну - утримання від певної дії. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених у статті 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України встановлено загальне правило виконання зобов'язання, а саме - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Саме належне виконання зобов'язання означає досягнення тієї мети, яку сторони ставили перед собою, вступаючи у зобов'язання. Належне виконання тягне за собою припинення зобов'язання (ст. 599 ЦК).

Зазначені вище норми ЦК України кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Суд приходить до висновку, що відповідачем - ПрАТ «УТСК» не доведено відсутності у нього зобов'язань перед позивачем по виплаті страхового відшкодування у порядку регресу.

За таких обставин, позовні вимоги ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до ПрАТ «УТСК» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної вимоги є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, з урахуванням приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва. -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77, код за ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, місто Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154, код за ) сплачене страхове відшкодування у розмірі 1 948 (одна тисяча дев'ятсот сорок вісім) грн. 85 коп. та судовий збір у розмірі 1 787 (одна тисяча сімсот вісімдесят сім) грн. 72 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 09.02.2015 року.

Суддя В.В. Князьков