ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.02.15 Справа № 904/152/15

За позовом Товариства з обмеженною відповідальністю "Фірма "Техносплав", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "ЮТІСТ", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про розірвання договору постачання та стягнення заборгованості у сумі 299674, 83 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Івановський Ю.О. - представник за дов. б/н від 05.05.14

від відповідача: Даниленко І.В. - представник за дов. № 1 від 23.01.15

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "Техносплав" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "Ютіст" про стягнення 298778, 50 грн. основної заборгованості, 896, 33 грн. штрафних санкцій та розірвання договору постачання № 125М від 04.09.2013.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором постачання № 125М від 04.09.2013, в частині повної та своєчасної поставки товару та неповерненням грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.01.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 26.01.2015.

23.01.2015 відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з відрядженням юриста.

Ухвалою суду від 26.01.2015 розгляд справи відкладено на 09.02.2015.

06.02.2015 через канцелярію Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він частково визнає позовні вимоги, а саме в частині стягнення основного боргу у сумі 298590, 08 грн. Також, у відзиві на позов відповідач зазначив, що нарахування позивачем штрафних санкцій, зокрема, штрафу - є неправомірним, оскільки відповідачем умови договору були виконані належним чином. Щодо позовної вимоги про розірвання договору постачання від 04.09.2013 № 125М відповідач зазначає наступне. Пунктом 7.1 договору передбачено строк дії договору встановлено до 31.12.2014. Пунктом 7.2 договору встановлено, що договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік у разі, якщо жодна із сторін договору, протягом одного календарного місяця до закінчення терміну його дії, письмово не повідомить про намір його розірвати. Оскільки відповідач звернувся до позивача з повідомленням про розірвання договору, то останній вже є таким, що втратив свою чинність.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач, у зв'язку із скрутним фінансовим становище, просить суд відстрочити виконання рішення суду на вісімнадцять місяців.

У судовому засіданні 09.02.2015, відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 10.02.2015. Після перерви розгляд справи продовжено.

У судовому засіданні 10.02.2015 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.09.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фірма Техносплав" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "Ютіст" (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір постачання № 125М (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується виробляти, постачати та передавати у власність (повне господарське володіння) покупцю трубну продукцію (далі - товар) на умовах "EXW-місто станція Нікополь", а покупець - приймати і оплачувати товар в порядку і на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору номенклатура, якісні характеристики, кількість, терміни поставки, а також ціна товару, обумовлюються специфікаціями/додатками, на кожну партію товару, які є невід'ємною частиною цього договору.

Відвантаження та приймання товару проводиться у терміни, обумовлені сторонами у специфікації/додатку на відповідну партію товару (п. 3.3 договору).

Пунктом 4.1 договору встановлено, що платіж за товар, що поставляється за цим договором, здійснюється покупцем на підставі виставленого постачальником рахунку прямим банківським платежем в два етапи: 50 % передплати, інші 50 % по факту виготовлення товару та не пізніше 10 днів від дати виставленого постачальником рахунку.

Специфікацією № 1 від 04.09.2013 до договору сторони узгодили поставку товару у кількості 177,000 т на загальну суму 3183900 грн. (арк. с. 12).

Специфікацією № 2 від 10.09.2013 до договору сторони узгодили поставку товару у кількості 2,800 т на загальну суму 46200 грн. (арк. с. 13).

Специфікацією № 3 від 11.10.2013 до договору сторони узгодили поставку товару у кількості 8,460 т на загальну суму 139590 грн. (арк. с. 14).

Специфікацією № 4 від 31.01.2014 до договору сторони узгодили поставки товару у кількості 21, 445 т на загальну суму 461097, 50 грн. (арк. с. 15).

Умовами вищезазначених специфікацій визначено терміни поставки: 30 днів з дати передплати на рахунок постачальника, можлива дострокова поставка.

На виконання умов договору та специфікації № 1-3 до нього, відповідач своєчасно здійснив поставку товару позивачу у період жовтень-лютий 2013 на загальну суму 3424993, 50 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними обома сторонами та скріпленими печатками підприємств (арк. с. 16-27).

Позивач здійснив оплату поставленого товару на суму 3354621 грн., що підтверджується банківськими виписками, копії яких містяться у матеріалах справи (арк. с. 40-46).

До матеріалів справи залучено лист позивача від 01.11.2013 вих.№ 023 з проханням до відповідача розглянути можливість повернення труб д 89х12 ГОСТ 8734-75 у кількості 52, 215 т, у зв'язку з відсутністю фінансування у замовника (арк. с. 61).

Відповідно до акту приймання-передачі від 04.11.2012 відповідач погодився та прийняв труби Д. 89х12 в обсязі 52, 215 т (арк. с. 28, 62)

03.02.2014 позивач здійснив часткове повернення поставленого товару на загальну суму 830218, 50 грн., що підтверджується видатковими накладними на повернення товару (арк. с. 29-31).

04.02.2015 відповідач здійснив поставку товару відповідачу відповідно до специфікації № 4 від 31.01.2014 на суму 461067, 50 грн., що підтверджується видатковою накладною № 700011, підписаною обома сторонами (арк. с. 24).

Відповідно до заявки на відвантаження продукції № 0225/11 від 16.10.2014 позивач просив відповідача здійснити поставку вже оплаченої трубної продукції у кількості 18, 779 т за договором постачання № 125М від 04.09.2013 (арк. с. 33) Доказів надсилання даної заявки суду не надано.

03.11.2014 позивач звернувся до відповідача з повторною заявкою вих. № 133 від 31.10.2014 про відвантаження трубної продукції у кількості 18,779 т за договором постачання від 04.09.2013 № 125М (арк. с. 34-35). Дана заявка залишена відповідачем без відповіді.

22.11.2014 позивач надіслав відповідачу претензію № 2011 від 20.11.2014, в якій містилась вимога про повернення грошових коштів у розмірі 298590, 08 грн. (арк. с. 36, 37).

Дана претензія була залишена відповідачем без відповіді.

03.02.2014 позивач надіслав відповідачу повідомлення від 02.02.2014 про розірвання договору постачання від 04.09.2013 № 125М.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобов'язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звернувся до відповідача з вимогою поставити вже оплачений товар 03.11.2014 (арк. с. 34-35)

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки спірним договором не передбачена поставка товару за вимогою покупця, продавець повинен виконати такий обов'язок протягом семи днів від дня пред'явлення вимоги до нього.

Однак, відповідач вимогу про поставку не виконав, товар не поставив. У зв'язку з даними обставинами 22.11.2014 позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів. Однак, дана вимога також залишена відповідачем без відповіді.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Частиною 1 ст. 665 ЦК України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за сплачений, але не поставлений товар за договором постачання від 04.09.2013 № 125М, складає 298778, 50 грн., про що сторони дійшли згоди у акті звірки взаєморозрахунків станом на 27.05.2014 (арк. с. 11).

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором постачання від 04.09.2013 № 125М складає 298590, 08 грн., спростовується матеріалами справи.

На час розгляду спору у господарському суді відповідачем не заперечено факт отримання оплати від позивача за товар, який був повернутий йому відповідно до накладних на повернення від 03.02.2014, та не надано доказів повернення позивачу грошових коштів на суму 298778, 50 грн., а відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 298778, 50 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення з відповідача 896, 33 грн. штрафу, нарахованого на підставі п. 5.1 договору.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 5.1 договору постачальник за порушення термінів виготовлення та відвантаження товару сплачує покупцеві штраф в розмірі 0,3 % від вартості недопоставленого товару.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як вище встановлено судом, відповідач свої зобов'язання згідно з умовами договору постачання від 04.09.2013 № 125М в частині своєчасного виготовлення та поставки товару виконав у повному обсязі. Терміни виготовлення та поставки товару відповідно до умов договору та специфікацій до нього були дотримані відповідачем, що не заперечує відповідач.

Таким чином, оскільки відповідачем не було порушено зобов'язання, за яке встановлена відповідальність відповідача, застосування до відповідача правових наслідків у вигляді неустойки, зокрема штрафу, є безпідставним. А тому, позовна вимога про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 896, 33 грн. не підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про розірвання договору постачання від 04.09.2013 № 125М господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.1 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року.

Даний договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік у разі, якщо жодна зі сторін договору, протягом одного календарного місяця до закінчення терміну його дії, письмово не заявить про необхідність перегляду його умов або про намір його розірвати (п. 7.2 договору).

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Право відмови позивача від договору передбачено ст. 665 ЦК України.

Крім того, відповідно до пунктів 7.1 та 7.2 договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року. Даний договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік у разі, якщо жодна зі сторін договору, протягом одного календарного місяця до закінчення терміну його дії, письмово не заявить про необхідність перегляду його умов або про намір його розірвати.

03.12.2012 позивач звернувся до відповідача із повідомленням про розірвання договору від 04.09.2013 № 125М (арк. с. 28-39).

Відповідно до частини 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Таким чином, на момент звернення позивача із позовом до суду (14.01.2015), договір постачання від 04.09.2013 № 125М вже був розірваним, а тому право позивача на його розірвання не було порушено.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про розірвання договору постачання від 04.09.2013 № 125М.

06.02.2015 відповідач звернувся до суду із заявою про відстрочку виконання рішення суду 18 місяців, викладеною у відзиві на позовну заяву від 02.02.2015 № 89-06, у зв'язку із тяжким фінансовим становищем та значною дебіторською заборгованістю (арк. с. 62-64).

Представник відповідача у судовому засіданні 10.02.2015 підтримав дану заяву, просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення вищезазначеної заяви відповідача, надав усні пояснення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При розгляді заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, судом враховано правові позиції, що викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 (далі - Пленум № 9). Так, у пункті 7.1.1 Пленуму № 9 зазначено, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Відповідач має складне фінансове становище, що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) та звітом про фінансові результати підприємства (арк. с. 64-65), значний розмір дебіторської заборгованості підприємства, що підтверджується копіями судових рішень про стягнення на користь відповідача заборгованостей (арк. с. 89-93, 98-106), а також беручи до увагу дії відповідача спрямовані не зменшення існуючої дебіторської заборгованості (арк. с. 94-97, 107-111).

Враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, у зв'язку із складним фінансовим становищем та значною дебіторською заборгованістю (арк. с. 58-60), суд вважає за можливе частково задовольнити заяву відповідача про відстрочку виконання рішення суду, та відстрочити його виконання на 10 місяців до 10.12.2015.

Відповідно до викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 5975, 57 грн.

Керуючись ст.ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нікопольський завод сталевих труб "Ютіст" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56; ідентифікаційний код 37837198) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Техносплав" (49089, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Будівельників, буд. 34, кім. 303; ідентифікаційний код 38754029) основний борг у сумі 298778, 50 грн. та 5975, 57 грн. витрат по сплаті судового збору.

В іншій частини позову відмовити.

Відстрочити виконання рішення суду у справі № 904/152/15 строком на 10 місяців до 10.12.2015.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 12.02.2015

Суддя В.І. Ярошенко