ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа № 922/3975/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Медуниця О.Є.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - Мельника В.В., за довіреністю №24-93 від 18.04.2014 року,

відповідача - Закаблукова А.С., за довіреністю № 674 від 18.08.2014 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №44 Х/1-6) на рішення господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року у справі № 922/3975/13

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України", м. Київ

до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, м. Ізюм

про стягнення

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року по справі №922/3975/13 (суддя Лаврова Л.С.) припинено провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 2 176 218,34 грн. Позов задоволено частково. Стягнуто з Ізюмського комунального підприємства Теплових мереж на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 15964,87 грн. пені; 17341,58 грн. 3% річних; 2943,26 грн. інфляційних втрат; 11370,77 грн. 7% штрафу та 47937,94 грн. судового збору.

В частині стягнення пені на суму 230369,7 грн., 3% річних на суму 36993,24 грн., інфляційних в розмірі 4654,18 грн., штрафу на суму 254539,51 грн. - відмовлено.

Відстрочено виконання рішення суду від 02 грудня 2014 року у справі №922/3975/13 до 01 березня 2015 року.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом, при прийнятті оскаржуваного рішення, не в повному обсязі з'ясовані обставини, які мають значення для справи, невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині: зменшення пені на 227701,11 грн., зменшення розміру штрафу на 239319,25 грн., та в частині відстрочки виконання рішення. Прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначених сум, а в клопотанні про відстрочку виконання рішення відмовити. В іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції у вказаній частині прийнято з порушенням норм матеріального права, зокрема, статті 233 Господарського кодексу України та статті 549 Цивільного кодексу України та норм процесуального права, зокрема, статті 83 Господарського процесуального кодексу України щодо зменшення суми штрафних санкцій та надання відстрочки виконання рішення, без дослідження усіх істотних обставин справи та без врахувань інтересів позивача.

20 січня 2015 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду від Ізюмського комунального підприємства теплових мереж надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить рішення Господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року у справі № 922/3975/13 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення (вх. 681).

На думку відповідача, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що штрафні санкцій та інші нарахування, заявлені позивачем до стягнення, надмірно великі, порівняно із збитками позивача по договору купівлі-продажу природного газу, а сума 3% річних та інфляційних повністю компенсує суми зменшення штрафних санкцій, враховуючи ступень вини відповідача по розрахункам та економічний стан, у якому знаходиться підприємство.

Зважаючи на те, що з Державного бюджету України на момент винесення рішення по справі повністю не перерахована компенсація в різниці тарифах на теплову енергію, суд першої інстанції правомірно надав відстрочку.

Крім того, примусове стягнення заборгованості з відповідача у період опалювального сезону, може призвести до його зриву, що негативно позначиться на якості послуг, що надає відповідач населенню.

Розгляд справи відкладався.

Розпорядженням голови Харківського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2015 року, у зв'язку із хворобою судді Пелипенко Н.М., для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О., суддя Медуниця О.Є.

19 лютого 2015 року позивач через канцелярію суду подав додаткові письмові пояснення по справі, де, зокрема, зазначив, що договір №105/30 від 12 лютого 2014 року, яким сторони змінили порядок та строк проведення розрахунків, не може розповсюджувати свою дію на відносини, які склались між сторонами в період з 15 грудня 2012 року по 09 серпня 2013 рік. Таким чином, місцевий господарський суд неправомірно застосував положення Договору № 105/30 до правовідносин, які існували раніше, чим порушив вимоги статті 631 Цивільного кодексу України (вх. 2749).

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиву на неї доводи сторін, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу у відповідності до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Місцевий господарський суд, встановивши, що відповідачем сплачена сума основного боргу, припинив провадження справі на підставі п. 1-1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу.

Застосовуючи до даних правовідносин частину другу статті 625 Цивільного кодексу України та вимоги умов Договору, Господарський суд Харківської області стягнув з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційні та штрафні санкції.

У відповідності до статті 83 Господарського процесуального кодексу України зменшив розмір належної до стягненню суми пені до 90% та відстрочив виконання судового рішення на 3 місяці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 30 вересня 2011р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж (покупець) був укладений договір № 35/П купівлі-продажу природного газу (Договір) та додаткові угоди до нього (т. 1 а.с.10-17).

Відповідно до п. 1.1. Договору продавець зобов'язався передати покупцеві у ІV кварталі 2011 р. та у 2012 році природний газ для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, іншими споживачами, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ в обсязі та на умовах цього договору.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов Договору позивач поставив протягом листопада - грудня 2012 року, а відповідач прийняв 2901,557 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 3798718,34 грн., що підтверджується підписаними сторонами актами приймання - передачі природного газу (т.1 а.с. 18-21).

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач, в порушення умов Договору здійснив оплату за спожитий природний газ несвоєчасно. Тому, відповідно до умов Договору позивачем були нараховані втрати від інфляційних процесів в сумі 7597,44 грн., пеню у розмірі 246334,57 грн., 3% річних у розмірі 54334,82 грн. та 7% штрафу у розмірі 265910,28 грн.

12 лютого 2014 року між сторонами укладено договір №105/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 статті 14 та п.2 статті 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 29 січня 2014 року №30 (т. 4 а.с. 59).

Згідно цього договору, відповідач - Ізюмське КП теплових мереж перераховує на рахунок позивача - ПАТ «НАК "Нафтогаз України» грошові кошти у сумі 2174321,39 грн., у тому числі податок на додану вартість 362386,90 грн. для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2012 рік, у відповідності до договору № 35/П від 30 вересня 2011 року.

Відповідно до п. 2 статті 10 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору №35/П від 30 вересня 2011 року;

Згідно п. 15 цього договору після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Грошові кошти на підставі договору про організацію взаєморозрахунків у розмірі 2174321,39 грн. сплачені відповідачем на користь позивача (платіжне доручення від 01 квітня 2014 року) (т.4 а.с. 61).

Останній залишок основного боргу у розмірі 1897,02 грн. був сплачений відповідачем 29 жовтня 2013 року, що підтверджується платіжним дорученням №972 від 29 жовтня 2013 року на суму 1897,02 грн. (т. 4 а.с. 62).

Таким чином, сума основного боргу погашена відповідачем у повному обсязі у розмірі 2176218,34 грн.

Позивач нарахував на цю суму пеню, штраф, 3% річних та інфляційні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо припинення провадження у справі в частині позовних вимог на суму основного боргу у розмірі 2176218,34 грн. на підставі п.1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, а також про відсутність підстав для стягнення нарахувань на цю суму, передбачених п.п. 7.2. Договору, та застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору купівлі - продажу природного газу.

Для застосування штрафних санкцій, передбачених підпунктом 7.2 договору купівлі- продажу природного газу, та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 15 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України у справах №2011-1/1043-2012-42/528-2012, №5011-35/1272-2012-42/527-2012, №5011-25/1533-2012-19/522-2012, а також у постанові Вищого господарського суду України у справі №910/7258/14 від 22.09.2014 року у подібних спорах.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Місцевий господарський суд, враховуючи порушення з боку відповідача умов Договору купівлі-продажу природного газу та розрахунок заборгованості, зроблений позивачем, дійшов висновку про те, що за зобов'язаннями за листопад 2012 року на суму 1457068,83 грн., яка була сплачена відповідачем поза умовами договору про організацію взаєморозрахунків, підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 79611,98 грн., штраф у розмірі 101994,82 грн., 3% річних у розмірі 15922,40 грн. Інфляційні, заявлені позивачем до стягнення у розмірі 2914,14 грн., суд першої інстанції задовольнив частково на суму 1454,15 грн.

Щодо зобов'язань грудня 2012 року на суму боргу у розмірі 2341649,51 грн., місцевий господарський суд зазначив, що сума основного боргу у розмірі 2174321,39 грн. була погашена відповідачем на виконання договору про організацію взаєморозрахунків №105/30 від 12 лютого 2014 року, то розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат необхідно здійснювати на суму 167 328,12 грн. (2341649,51 грн. - 2174321,39 грн.=167328,12 грн.) за період з 15 січня 2013 року (з дати виникнення прострочення зобов'язання) по 26 квітня 2013 року (до дати погашення заборгованості на підставі спільного протокольного рішення №785 від 21 березня 2013 року) (т. 1 а.с. 73).

Здійснивши самостійний розрахунок пені, 3% річних, штрафу та інфляційних втрат по зобов'язаннями відповідача за грудень 2012 року, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені, яка дорівнює 7073,08 грн., 7% штрафу - 11712,97 грн., 3% річних - 1419,18 грн. та інфляційних втрат - 1489,11 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з вимогами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.1 Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 Договору, покупець зобов'язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Отже, стягнення пені та штрафу у разі неналежного виконання взятих на себе зобов'язань покупця передбачено умовами укладеного сторонами договору та узгоджується з приписами чинного законодавства.

Відповідно до п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів", якщо відповідно до чинного законодавства або договору неустойка (пеня) підлягає стягненню за кожний день прострочення зобов'язання, позовну давність необхідно обчислювати щодо кожного дня окремо за попередній рік до дня подання позову, якщо інший період не встановлено законом або угодою сторін.

Перевіривши розрахунок пені, враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», колегія суддів дійшла висновку, що розрахунок, зроблений судом першої інстанції, відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Отже, за зобов'язаннями за листопад 2012 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 79611,98 грн. та штраф у розмірі 101994,82 грн., а за зобов'язаннями грудня 2012 року: пеня в сумі 7073,08 грн., штраф у розмірі 11712,97 грн.

Крім того, у відповідності до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі змісту статті 625 Цивільного кодексу України випливає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом помноження суми боргу на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочки виплати заборгованості (лист Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ").

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (пункт „2" листа Вищого господарського суду України від 17 липня 2012 року №01-06/950/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права ").

Отже, за наявності встановленого факту прострочення відповідачем грошового зобов'язання, перевіривши арифметичних розрахунок 3% річних та інфляційних за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 15922,40 грн. (за зобов'язаннями за листопад 2012 року), 17341,58 грн. (грудень 2012 року) , а також інфляційних втрат: за зобов'язаннями за листопад 2012 року в сумі 1454,15 грн., та 2943,26 грн. по зобов'язанням грудень 2012 року.

Таким чином, загальний розмір штрафних санкцій та сум нарахованих за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача складають: пеня у сумі 86685,78 грн., 7% штрафу у сумі 113707,79 грн., 3% річних у сумі 17341,58 грн. та інфляційні - 2943,26 грн.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Рішенням господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та штрафу на 90%, стягнуто з відповідача зменшені до 90% пеня в розмірі 15964,87 грн. та штраф в розмірі 11370,77 грн.

Стаття 83 Господарського процесуального кодексу України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Колегія суддів враховує, рівень виконання відповідачем свого зобов'язання, в тому числі те, що на час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач в повному обсязі розрахувався з позивачем за одержаний природний газ.

Аналізуючи причини прострочення відповідачем оплати за поставлений газ, слід прийняти до уваги, те, що відповідач є підприємством комунальної форми власності, основним напрямком діяльності якого є задоволення потреб населення у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання.

Основним фінансовим джерелом відповідача, з якого проводиться оплата за спожитий природний газ є грошові кошти від реалізації теплової енергії споживачам, платіжна дисципліна яких є незадовільною.

Про вказане свідчить довідка підприємства відповідача № 836 від 21 жовтня 2014 року про стан розрахунків споживачів за послуги теплопостачання по Ізюмському КПТМ у 2014 році, відповідно до якого заборгованість споживачів станом на 01 жовтня 2014 року складає 7376,6 тис. грн. (т. 4 а.с.18).

Крім того, причиною неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором є те, що підприємство відповідача несе збитки у зв'язку з тим, що тарифи, які затверджені постановами НКРЕ не покривають затрат підприємства на виробництво теплової енергії та надання послуг з теплопостачання, про що свідчать звіти про фінансовий стан за 2013-2014 роки, розрахунки обсягів заборгованості із різниці в тарифах та розрахунок обсягів різниці цін (т. 4 а.с. 20-47).

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що несвоєчасне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором є наслідком обставин, які виникли з об'єктивних для нього причин: невідповідність тарифів на послуги теплопостачання їх собівартості; відсутність постійного правового механізму щодо надання субвенцій з державного бюджету України на погашення заборгованості в різниці у тарифах, а також несвоєчасна оплата населенням та бюджетними установами заборгованості за теплопостачання.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що сплата неустойки в даному випадку зачіпає не лише майнові інтереси відповідача, а й інтереси населення та бюджетних організацій, зокрема, можливість постачання їм теплової енергії.

Таким чином, в даному випадку судом першої інстанції дотриманий баланс інтересів сторін та правомірно зменшено розмір пені та штрафу.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні, суд першої інстанції при вирахуванні суми пені, що підлягає стягненню у зменшеному розмірі, допустив технічну помилку.

Згідно мотивувальної частини рішення суд дійшов до правомірного висновку про стягнення пені в сумі 86685,78 грн., а тому при зменшенні суми пені на 90% потрібно стягнути з відповідача на користь позивача 8668,58 грн., замість зазначеної в резолютивній частині рішення 15964,87 грн.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року №6 "Про судове рішення" зазначено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні, постанові або ухвалі), суд не вправі змінювати зміст судового рішення, він лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи (наприклад, дати події, номеру і дати документа, найменування сторін, прізвища, імені, по батькові особи тощо), або мають технічний характер (тобто виникли у виготовленні тексту рішення).

Виправлення рішення може бути здійснене як до, так і після набрання відповідним рішенням законної сили, - в тому числі й після перегляду його в апеляційному та в касаційному порядку, але лише в тій частині, в якій дане рішення залишено без змін.

Враховуючи те, що справа № 922/3975/13 направлена на розгляд до апеляційної інстанції та розглядається Харківським апеляційним господарським судом, місцевий господарський суд не позбавлений можливості виправити допущену технічну помилку у рішенні суді після закінчення апеляційного провадження.

До того ж, в матеріалах справи міститься ухвала Господарського суду Харківської області від 13 січня 2015 року у цій справі про відкладення вирішення питання про виправлення арифметичної помилки в мотивувальній та резолютивній частині рішення від 02 грудня 2014 року до повернення матеріалів справи з апеляційної інстанції.

А тому, колегія суддів вважає за можливим залишити без змін рішення суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, суд першої інстанції відстрочив виконання рішення суду строком до 01 березня 2015 року.

Так, відповідно до частини першої статті 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може розстрочити або відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17 жовтня 2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

У даному випадку, відповідачем було зазначено та доведено наявність обставин, що можуть ускладнити виконання рішення у зв'язку з тяжким економічним становищем відповідача, яке виникло через невідповідність тарифів на теплову енергію розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво; невиконанням платників за поставлене тепло своїх зобов'язань перед відповідачем.

За таких обставин, та враховуючи, що предметом стягнення є не заборгованість, а лише фінансові нарахування на неї (пеня, річні та інфляційні), то відстрочка була надана відповідачу правомірно.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не дослідив всіх матеріалів справи та не взяв до уваги обставини справи, що на думку апелянта мають істотне значення, є необґрунтованими.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на судову практику щодо стягнення заборгованості ДК "Газ України" та НАК "Нафтогаз України" без зменшення пені є безпідставними, оскільки необхідність використання судом пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України залежить від конкретних обставин справи, які має оцінити суд. На підставі аналізу всіх поданих сторонами доказів суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність використання такого права суду.

Правова позиція суду першої інстанції по даній справі відповідає правовій позиції Вищого господарського суду України у аналогічних справах: №903/782/13, №911/571/13-г, №908/4030/13, №918/1220/13.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував інтереси позивача, зменшуючи розмір пені, не можуть бути прийняті до уваги оскільки судом проаналізовані та враховані обставини, визначені в статті 223 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, п.3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, а також в п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року, та прийнято до уваги, що зобов'язання перед позивачем зі сплати основного боргу відповідачем виконано повністю.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" "Нафтогаз України", м. Київ не спростовують висновків Господарського суду Харківської області, викладених у рішенні від 02 грудня 2014 року в цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року у справі № 922/3975/14/13 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцятиденного строку.

Повна постанова складена 20.02.2015 р.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Медуниця О.Є.