РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2015Справа №910/26639/14

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Стратеджист Медіа Україна»

до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива»

про стягнення 121 126,36 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники сторін:

від позивача Близнюченко А.В. - представник за довіреністю № 1 від 18.11.2014

від відповідача Чугунов М.В. - представник за довіреністю № 399 від 15.10.2014

В судовому засіданні 11.02.2015 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Стратеджист Медіа Україна» до Приватного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про стягнення 121 126,36 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03.04.2013 між сторонами було укладено договір № 03/04/2012 та Додаток № 15 від 21.06.2013, на підставі яких позивач зобов'язався надати відповідачу послуги з рекламного обслуговування, а відповідач в свою чергу зобов'язався оплатити надані послуги. На виконання умов договору та додатку до нього позивачем було надано послуги відповідачу на загальну суму 199 765,98 грн, на підставі яких було складено акти приймання-передачі наданих послуг № 135 від 31.07.2013 на суму 116 820,02 грн. та № 160 від 31.08.2013 на суму 8 2945,96 грн. За доводами позивача, відповідач не в повній мірі виконав свої зобов'язання, а саме, не здійснив оплату послуг, що були надані за актом № 160 від 31.08.2013, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 82 945,96 грн. Крім того, за неналежне виконання зобов'язань позивачем нарахована пеня - 18 279,85 грн, 3% річних - 3074,68 грн. та інфляційні втрати - 16825,87 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.12.2014 порушено провадження у справі № 910/26639/14 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 21.01.2015.

19.01.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника у судове засідання.

У судове засідання, призначене на 21.01.2015, представник позивача з'явився, вимоги ухвали суду виконав, надав документи, що були долучені до матеріалів справи. Щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, представник позивача зазначив на розсуд суду та подав письмове клопотання про продовження строку розгляду спору.

Ухвалою суду від 21.01.2015 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/26639/14 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 04.02.2015.

У судове засідання 04.02.2015 з'явився представник відповідача подав письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких зазначив, що позивачем не було виставлено рахунку на оплату послуг за договором, що є підставою для оплати, а відтак у відповідача відсутні підстави для здійснення оплати.

Ухвалою суду від 04.02.2015 розгляд справи відкладався до 11.02.2015 у зв'язку з неявкою позивача у судове засідання.

У судовому засіданні 11.02.2015 представник позивача підтримав позовні вимоги та зазначив, що акт надання послуг № 160 від 31.08.2013 р. було направлено відповідачу кур'єрською службою та отримано відповідачем 27.01.2014, докази чого містяться в матеріалах справи. Крім цього, зазначив, що підставою для оплати отриманих послуг є сам договір та додаток № 15 до договору, яким визначено строк оплати та суму.

Представник відповідача просив суд відмовити в позові з підстав наведених у письмових заперечення, не заперечував щодо отримання послуг за договором у серпні 2013 року.

Розглянувши подані документи і матеріали, позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

03 квітня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Стратеджист Медіа Україна» (надалі - виконавець, позивач) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (надалі - замовник, відповідач) було укладено договір № 03/04/2012 (надалі - договір), відповідно до якого виконавець приймає на себе зобов'язання протягом строку дії цього договору надавати замовникові послуги та виконувати роботи з планування, організації та проведення рекламних кампаній, а також виконувати (надавати) інші супутні роботи/послуги, а замовник зобов'язується приймати та оплачувати такі роботи/послуги на умовах та в порядку, передбачених цим договором та додатками/додатковими угодами до нього.

У розділі 3 договору встановлено права та обов'язки сторін, зокрема, виконавець зобов'язався протягом дії договору своєчасно, та якісно та належними чином надавати замовнику послуги/виконувати роботу (п. 3.4.1.), а замовник зобов'язався здійснювати своєчасно оплату робіт/послуг (п. 3.1.6.).

Відповідно до п. 4.8. договору надання послуг/виконання робіт, передбачених договором здійснюється на підставі та в обсязі, передбаченому відповідним додатком, виходячи з узгоджених умов щодо періоду рекламної кампанії, даних щодо рекламного матеріалу, що планується до розміщення, найменування та переліку рекламних засобі, кількості виходів реклами, кількості закупівельних зважених GRP, та в рамках запланованої вартості послуг/робіт.

Як свідчать матеріали справи, 21.06.2013 року сторонами укладено додаток № 15 до договору № 03/04/2012 від 03.04.2012 р., за яким виконавець зобов'язався виконати роботи та надати послуги з проведення в період з липня 2013 року по серпень 2013 року рекламної кампанії замовника в мережі Інтернет, а саме: розміщення, хостінг, звітність щодо розміщених рекламних матеріалів замовника - контекстної реклами та банерів ПАТ КБ «Фінансова Ініціатива» на Інтернет-сайтах відповідно до затвердженого сторонами медіа-плану, що після підписання сторонами та скріплення печатками є невід'ємною частиною цього додатку, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити такі послуги.

Згідно з п. 2. додатку № 15 від 21.06.2013 ціна послуг складає суму у розмірі 199 765,98 в т.ч. ПДВ.

Замовник здійснює оплату виконавцю в наступні терміни 116 820,01 грн до 20 липня 2013 р.; 82 945,96 грн до 30 серпня 2013 р. Оплата здійснюється на підставі рахунків, шляхом перерахування на поточний рахунок виконавця суми грошових коштів за відповідний місяць (п. 3 додатку № 15).

За доводами позивача, на виконання умов договору та додатку № 15 ТОВ «Рекламне агентство «Стратеджист Медіа Україна» надало послуги відповідачу на загальну суму 199 765,98 грн, відповідачем в свою чергу частково виконав свої зобов'язання, а саме, не здійснив оплату послуг, що були надані за актом № 160 від 31.08.2013, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 82 945,96 гр.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою договір № 03/04/2012 від 03.04.2013 є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як було встановлено судом, у додатку № 15 до договору визначено види робіт та порядок і строки їх оплати. Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг згідно з додатком № 15 до договору протягом липня-серпня 213 року на загальну суму 199 765,98 грн.

Вказані послуги прийняті відповідачеві без зауважень, що не заперечується останнім. Відповідач в свою чергу було частково оплачено послуги за договором на суму 116 820,02 грн, у зв'язку з чим виникла заборгованість у відповідача перед позивачем у розмірі 82 945,96 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п 3. додатку № 15 до договору виконання грошового зобов'язання відповідача по сплаті за надані позивачем послуги за договором на момент розгляду справи настав.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки факт надання послуг позивачем відповідачу підтверджується матеріалами справи, встановлений строк остаточного розрахунку сплинув, а доказів оплати таких послуг у повному обсязі суду не надано, позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу підлягає задоволенню у розмірі 82 945,96 грн.

Крім іншого, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 18 279,85 грн, 3% річних у розмірі 3 074,68 грн. та інфляційні втрати у розмірі 16 825,87 грн.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку по сплаті коштів за договором не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною першою ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Стаття 611 чинного Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п.8.3. договору у випадку порушення замовником грошових зобов'язань, замовник, за письмовою вимогою виконавця зобов'язаний сплатити останньому пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення (від суми, оплата якої прострочена) за кожен день прострочення.

Судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок пені з порушенням приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а тому за розрахунком суду розмір пені складає 5 376,72 грн., а саме:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
82945.9601.09.2013 - 01.03.20141826.5000 %0.036 %*5376.72

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача пені задовольняються частково у розмірі 5 376,72 грн, в іншій частині слід відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних нарахувань, що підлягають стягненню з відповідача, у зв'язку з чим суд зазначає наступне. Судом встановлено, що розмір інфляційних нарахувань становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягають суми у розмірі, заявленому позивачем - 16 825,87 грн.

Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок 3 % річних є арифметично вірним та обґрунтованим, тому вказана вимога підлягає задоволенню в розмірі заявленому позивачем - 3 074,68 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, обов'язок доказування законодавчо покладено на сторони.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Заперечення відповідача щодо не порушення порядку оплати з боку відповідача, та недотримання позивачем умов договору щодо не направлення на його адресу акта № 160 від 31.08.2013 р. спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, позовні вимоги позивача є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» (03150, м. Київ, вул. Щорса, буд. 7/9 ідентифікаційний код 33299878) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Рекламне агентство «Стратеджист Медіа Україна» (04070, м. Київ, вул. Ігорівська, буд. 1/8, літ. Б., ідентифікаційний код 34481823) основну суму заборгованості у розмірі 82 945 (вісімдесят дві тисячі дев'ятсот сорок п'ять) грн 96 коп.; пеню у розмірі 5 376 (п'ять тисяч триста сімдесят шість) грн 72 коп.; 3% річних у розмірі 3 074 (три тисячі сімдесят чотири) грн 68 коп.; інфляційні нарахування у розмірі 16 825 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн 87 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 164 грн (дві тисячі сто шістдесят чотири) 47 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.02.2015 р.

Суддя Л.Г. Пукшин