ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про передачу за підсудністю

"12" лютого 2015 р.Справа № 922/249/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Бринцева О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні к. 308 господарського суду Харківської області в режимі відеоконференції, відповідно до ст. 74-1 ГПК України, справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Сєверодонецьк;
до Департаменту соціального захисту населення Луганської Обласної Державної адміністрації, м. Сєверодонецьк;
про стягнення 49.135,94 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 08.01.2015 р. № 02/15-К;

відповідача - не з"явився;

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 08.01.2015 р. звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Департаменту соціального захисту населення Луганської Обласної Державної адміністрації про стягнення грошових коштів у сумі: 12.374,57 грн. (3% річних); 36.761,37 грн. (інфляційне збільшення суми боргу).

В обгрунтування позову вказує на невиконання відповідачем постанови Луганського окружного адміністративного суду від 24.12.2008 р. по справі № 2а-3266/08 (з урахуванням ухвали Луганського окружного адміністративного суду від 23.01.2014 р.) про зобов"язання відповідача виплатити компенсацію шляхом стягнення ОСОБА_1 у сумі 71.388 грн. за пільговий проїзд окремих громадян у період 2007 року, у зв"язку із чим відповідачу на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нараховані три проценти річних та інфляційні втрати за період з 01.04.2009 р. по 08.01.2015 р.; в якості правових підстав позову вказує на норми ст. ст. 599, 600, 601, 604-609, ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Позивач звернувся до суду з клопотанням про здійснення судового засідання в режимі відеоконференції від 15.01.2015 р. № 18/15-К (вх. № 1930 від 20.01.2015 р.), у якому просить суд здійснювати судове провадження по справі № 922/249/15 у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення господарського суду м. Києва (01030, м. Києв, вул. Б. Хмельницького, 44-В), яке було задоволено ухвалою суду від 21.01.2015 р.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2015 р. позов підтримав повністю та наполягає на його задоволенні, з підстав вказаних у позовній заяві, звернувся з клопотанням про долучення до матеріалів справи доказів поданих за супровідним листом № 53/15-К від 03.02.2015 р. (вх. № 4782 від 09.02.2015 р.).

Відповідач свого представника у судове засідання 12.02.2015 р. не направив, у відзиві на позовну заяву про стягнення інфляційних витрат та трьох процентів річних за прострочення грошового зобов"язання від 11.02.2015 р. вх. № 5387 (факсом від 11.02.2015 р. за вх. № 165)проти позову заперечує та просить суд відмовити у його задоволенні, разом з відзивом були надані докази для долучення до матеріалів справи, а також надані пояснення № 13/193-31 від 04.02.2015 р. (вх. № 5469 від 11.02.2015 р.), у яких відповідач зазначає про неможливість підписання акту звірки розрахунків з позивачем, у зв"язку зі зміною місця знаходження відповідача (м. Сєвєродонецьк, вул. Новікова, 15 б), оскільки усі необхідні документи залишилися за попереднім місцем знаходження Департаменту (м. Луганськ, вул. Володарського, 59).

Розглянувши матеріали справи, суд вважає необхідним залучити до участі у справі в якості відповідача-2 Державну казначейську службу України, ураховуючи наступне.

У відповідності з Положенням про Державне казначейство України, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1232 від 21.12.2005р., основними завданнями Казначейства є забезпечення казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, що передбачає: розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів за цими зобов'язаннями; в межах своїх повноважень контроль за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства; ведення бухгалтерського обліку і складення звітності про виконання державного та місцевих бюджетів; управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються; визначення механізму казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів, установлення єдиних правил бухгалтерського обліку і звітності про виконання державного та місцевих бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів, визначення порядку і строків подання звітів про виконання кошторисів державних цільових фондів.

Статтею 48 глава 8 розділу II Бюджетного кодексу України встановлено, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України: операцій з коштами державного бюджету; розрахунково-касового обслуговування розпорядників бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов'язань та проведенні платежів; бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання державного бюджету.

Згідно статтею 50 Бюджетного Кодексу України, Державне казначейство України веде бухгалтерський облік всіх надходжень, що належать Державному бюджету України, та за поданням органів стягнення здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету. Розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов'язань та здійснення видатків з бюджету.

Для здійснення програм та заходів, які проводяться за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня, що встановлено статтею 21 Бюджетного Кодексу України.

Головні розпорядники коштів Державного бюджету України визначаються відповідно до п. 1 ч. 1 ст. цього 22 Кодексу та затверджуються законом про Державний бюджет України шляхом встановлення їм бюджетних призначень.

Головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, передбаченими законом про Державний бюджет України, - органи, уповноважені відповідно Верховною Радою України, Президентом України, Кабінетом Міністрів України забезпечувати їх діяльність, в особі їх керівників, а також міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд України та інші спеціалізовані суди; установи та організації, які визначені Конституцією України або входять до складу Кабінету Міністрів України, а також спеціально уповноважені законом органи на здійснення розвідувальної діяльності, Національна академія наук України, Українська академія аграрних наук, Академія медичних наук України, Академія педагогічних наук України, Академія правових наук України, Академія мистецтв України, в особі їх керівників.

Будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення (ст.23 Кодексу).

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Державне казначейство України здійснює безспірне списання коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти Державного бюджету України та місцевих бюджетів, за рішенням, яке було прийняте державним органом, що відповідно до закону має право на його застосування.

Таким чином, казначейство виступає відповідачем у справах, пов'язаних з виплатою з державного бюджету певних коштів як особа, на яку законодавством покладено відповідальність за виконання державою відповідних бюджетних зобов'язань, а не як особа, відповідальна від імені держави за неправомірні дії.

Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу (ч.3 ст.21 ГПК України).

Відповідно ч.1 ст.24 ГПК України господарський суд за наявністю достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.

На підставі викладеного до участі у даній справі в якості відповідачаа-2 слід залучити Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код 37567646).

Суд критично оцінює посилання на те, що Державне казначейство не має відповідати за цим позовом оскільки, як встановлено рішенням господарського суду м. Києва від 23.09.2009р. у справі №49/291 відповідні зобов"язання виникли на підставі договору з відповідачем-1 і саме він, а не Державне казначейство, повинен нести відповідальність за невиконання умов договору. Суд зауважує, що в даному разі Державне казначейство виступає не, як особа відповідальна за неправомірні дії держави, чи її органу, а як особа, на яку покладено відповідальність за асигнування виконання державою відповідних бюджетних зобов"язань.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України у аналогічній справі, наведеною у постанові від 01.07.2008р. у справі №20/35. Зокрема, Вищий господарський суд у цій постанові вказав, що казначейство виступає відповідачем у справах пов"язаних з виплатою державного бюджету певних коштів як особа, на яку покладено відповідальність за виконання державою відповідних бюджетних зобов"язань, а не як особа відповідальна від імені держави за неправомірні дії.

Водночас, суд ураховує, що відповідно до п. 20.6, п. 20.7 постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011 р. № 10 роз'яснено, якщо господарський суд, який прийняв справу до свого провадження з додержанням правил підсудності, залучив іншого відповідача чи замінив неналежного відповідача і у зв'язку з цим справа стала підсудною іншому господарському суду, питання про підсудність визначається за правилом частини третьої статті 17 ГПК України, за винятком випадків, коли наслідком змін на стороні відповідача стає виключна підсудність справи.

Якщо відповідачем у справі є орган, зазначений у частині п'ятій статті 16 ГПК України, то така справа у будь-якому разі підлягає розгляду у господарському суді міста Києва. Це стосується й тих випадків, коли відповідний орган взяв участь у справі в процесі її розгляду, тобто був залучений як інший відповідач чи в порядку заміни неналежного відповідача (стаття 24 ГПК), або як відповідач за зустрічним позовом у цій же справі (стаття 60 ГПК); у таких випадках правило частини третьої статті 17 названого Кодексу не застосовується, тобто справа підлягає передачі за підсудністю до господарського суду міста Києва. Абзац третій підпункту 20.7 пункту 20 із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого господарського суду N 6 від 10.07.2014.

Відповідно до ч.5 ст. 16 ГПК України, справи у спорах, у яких відповідачем є вищий чи центральний орган виконавчої влади, Національний банк України, Рахункова палата, Верховна Рада Автономної Республіки Крим або Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, а також справи, матеріали яких містять державну таємницю, розглядаються господарським судом міста Києва.

Згідно п.1 Положення про Державну казначейську службу України, Державна казначейська служба України Казначейство України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України.

Підсумовуючи вищевказане, суд приходить до висновку про те, що дану справу належить передати за підсудністю до господарського суду м. Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 15, 16, 17, 24, 86 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Залучити до участі у справі в якості відповідача-2 Державну казначейську службу України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код 37567646).

Передати справу № 922/249/15 за підсудністю до господарського суду міста Києва (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-В).

Суддя О.В. Бринцев

/Справа № 922/249/15/