Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "23" лютого 2015 р. Справа № 906/52/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Гордійчук Я.В. (довіреність №2 від 12.01.15.)

від відповідача: Кошовий А.М. (довіреність №3 від 05.01.15.)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради

до Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4"

про стягнення 50370,19 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 50370,19 грн. заборгованості по орендній платі, з яких: 48090,64 грн. - основний борг, 2279,55 грн. - пеня.

16.02.15 до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що заборгованість по орендній платі сплачена.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав в частині стягнення пені та судового збору, підтвердив погашення основної заборгованості у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні просить суд зменшити розмір нарахованої пені посилаючись на скрутне матеріальне становище, що склалося на підприємстві, у зв'язку з негативними економічними процесами в країні та неспроможністю населення вчасно розраховуватися з відповідачем за надані послуги.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2013 року між комунальним підприємством "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради (орендодавець/позивач) та приватним підприємством "ВЖРЕП №4" (орендар/відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна № 1695 (а.с.8). За вказаним договором орендарю було передано у користування приміщення в м.Житомирі, за адресами: вул. Г.Потапова, 7, площею 24,9 кв.м; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 86,4 кв.м; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 65,1 кв.м; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 53,25 кв.м; вул. Щорса, 139, площею 16 кв.м; вул.Крошенська, 39, площею 22,8 кв.м.

Пунктом 2.1. договору оренди нерухомого майна передбачено, що вступ орендаря у користування приміщенням настає після підписання даного договору та акту прийому-передачі вказаного приміщення. На виконання вказаного пункту договору відповідач прийняв орендоване приміщення згідно з актом прийому-передачі від 29.03.2013 р. (а.с.10).

Пунктом 8.1. договору оренди №1695 сторони встановили, що договір діє з 29 березня 2013р. по 28 лютого 2016 р.

31 липня 2013 року між комунальним підприємством "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради та приватним підприємством "ВЖРЕП №4" укладено договір оренди нерухомого майна № 1753. За вказаним договором орендарю було передано у користування приміщення в м.Житомирі за адресами: вул. С. Наливайка, 7-а, площею 9,1 кв.м. для розміщення офісу; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 9,1 кв.м. для розміщення офісу; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 24,8 кв.м. для розміщення офісу; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 19 кв.м. для розміщення офісу; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 20 кв.м для розміщення столярної майстерні; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 20 кв.м. для розміщення столярної майстерні; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 21,4 кв.м. для розміщення столярної майстерні; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 15,9 кв.м. для використання під підсобне приміщення; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 63,7 кв.м. для використання під підсобне приміщення; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 76,7 кв.м. для використання під підсобне приміщення; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 6,9 кв.м. для використання під підсобне приміщення; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 6,1 кв.м. для використання під підсобне приміщення; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 40 кв.м. для використання під склад; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 31,3 кв.м. для використання під склад; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 81,3 кв.м. для використання під склад; вул. С. Наливайка, 7-а, площею 53,25 кв.м. для використання під склад.

Пунктом 2.1. договору оренди нерухомого майна №1753, передбачено, що вступ орендаря у користування приміщенням настає після підписання даного договору та акту прийому-передачі вказаного приміщення. На виконання вказаного пункту договору відповідач прийняв орендоване приміщення згідно з актом прийому-передачі від 31.07.2013 р. (а.с.16).

Згідно з п. 8.1. договору оренди №1753 сторони встановили, що договір діє з 31 липня 2013р. по 30 червня 2016 р.

Згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В статті 762 цього Кодексу зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором.

Статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і в повному обсязі.

У відповідності до п. 3.1 зазначених договорів оренди орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 3.2.,3.3 вищезазначених договорів орендна плата визначається на підставі Положення про оренду, методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна комунальної власності м. Житомира, затвердженої рішенням міської ради і вноситься орендарем згідно наданого рахунку не пізніше 10 числа наступного за звітним місяця з урахуванням щомісячного індексу інфляції та податку на додану вартість.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо сплати орендних платежів виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду перед позивачем існувала заборгованість, яка виникла за період з серпня 2013 по грудень 2014, в розмірі 48090,64 грн. (по договору оренди №1695 від 29.03.2013 - 13372,95 грн., по договору оренди № 1753 від 31.07.2013 - 34717,69 грн. ) згідно з розрахунками позивача (а.с.11,17).

Листом від 21.11.2014 р. №1167 орендаря було повідомлено про наявну заборгованість по орендній платі та необхідність термінового погашення. Даний лист був залишений орендарем без належного реагування.

Згідно довідки позивача №179 від 23.02.15, після подачі позову до суду (14.01.15), за період з 15.01.15 по 06.02.15, відповідач погасив суму боргу у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями та не заперечується представниками сторін.

За приписами ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, провадження у справі в частині вимоги про стягнення 48090,64грн. боргу підлягає припиненню за відсутністю предмету спору.

За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, позивач на підставі п. 3.6 договору просить стягнути з відповідача 2279,55 грн. пені (730,22грн. по договору №1695, 1549,33грн. по договору №1753 (а.с.12,18)).

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.3.6 договору, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується з орендаря з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за когжний день прострочення включаючи день оплати. Нарахування та стягнення пені здійснюється за весь період прострочення орендарем виконання зобов'язання щодо перерахування орендної плати.

Суд, перевіривши розрахунки пені, вважає їх нарахування правильним та таким, що підлягає задоволенню.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд зменшити розмір нарахованої пені посилаючись на скрутне матеріальне становище, що склалося на підприємстві, у зв'язку з негативними економічними процесами в вкраїні та неспроможністю населення вчасно розраховуватися з відповідачем за надані послуги.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення пені, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін з метою дотримання балансу інтересів сторін та з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності, як складових елементів загального конституційного принципу верховенства права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме порушення відповідачем зобов'язань за договорами №1695 від 29.03.13 та №1753 від 31.07.13 потягло за собою завдання значних збитків позивачу. У той же час, відповідач подав докази повного погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, а також специфіку діяльності відповідача, його важливе соціальне значення, проведення повного розрахунку, неспроможність населення вчасно розраховуватись за надані послуги з відповідачем, у зв'язку з негативними економічними процесами в країні, зважаючи на положення п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ч.1 ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, господарський суд прийшов до висновку про винятковість вказаних обставин та про наявність підстав для зменшення на 50 % розміру пені - до 1139,78грн., з огляду на що, в частині стягнення 1139,77грн. пені слід відмовити.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином , відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193 ГК України, згідно якої об'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково на суму 1139,78 грн. пені. В стягненні 1139,77грн. пені слід відмовити. В частині стягнення 48090,64грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню за п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

При цьому, суд враховує роз'яснення, надані в п.9.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення", згідно якого у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати у рішеннях про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 ст.83 ГПК України, про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Судові витрати покладаються на відповідача.

При цьому, суд враховує роз'яснення, надані в п.4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.13 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України": у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Припинити провадження у справі в частині стягнення 48090,64грн. боргу.

3.Зменшити розмір пені до 1139,78грн.

4.Стягнути з Приватного підприємства "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №4" (10031, м.Житомир,вул.С.Наливайка, 7-А; код 36549046) на користь Комунального підприємства "Агентство з управління майном" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, майдан Перемоги,6; код 34788934) - 1139,78грн. пені, 1827,00грн. судового збору.

5. Відмовити в частині стягнення 1139,77грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання рішення 25.02.15

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу