ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 р. Справа № 914/173/15

За позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс», м. Львів;
до відповідача:Червоноградської центральної міської лікарні, м. Червоноград;
про:стягнення 11596,38 грн. заборгованості
Суддя - Крупник Р.В. Секретар - Яслик Н.М.
Представники сторін:
від позивача:Фігель Ю.О. - представник (довіреність б/н від 05.12.2014р.);
від відповідача:не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

20.01.2015р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс» (надалі - Позивач) до Червоноградської центральної міської лікарні (надалі - Відповідач) про стягнення 11303,68 грн. заборгованості.

Ухвалою господарського суду від 21.01.2015р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 12.02.2015р.

10.02.2015р. від позивача на адресу суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої ТОВ «Західно-Український центр «Медсервіс» просить суд стягнути з відповідача 8966,56 грн. основного боргу, 173,91 грн. три відсотки річних, 1346,77 інфляційних втрат та 1109,14 грн. пені.

Суд, розглянувши заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог та долученого до неї розрахунку прийшов до висновку, що дана заява не суперечить законодавству, не порушує чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів, а відтак суд приймає таку заяву до розгляду.

Представник позивача в судове засідання 12.02.2015р. з'явився, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав, просив суд позов задоволити повністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що 04.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг №14/05/18, на виконання якого позивачем, як виконавцем, були надані відповідачу (замовнику) послуги з випробування та знежирення медичної кисневої магістралі на загальну суму 8966,56 грн. Відповідач зобов'язувався оплатити надані послуги протягом 9 днів з моменту підписання приймано-здавального акту, однак своїх зобов'язань за договором не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 8966,56 грн. У зв'язку з цим, позивач крім суми основного боргу просить суд стягнути з відповідача 173,91 грн. три відсотки річних, 1346,77 інфляційних втрат та 1109,14 грн. пені.

Представник відповідача в судове засідання 12.02.2015р. не з'явився, через канцелярію суду подав пояснення, в яких зазначає, що заборгованість за договором виникла не з вини відповідача, а у зв'язку з недофінансуванням видатків лікарні, яка являється бюджетною установою. Крім цього, у зв'язку з відсутністю коштів на відрядження працівників, просить суд розглядати справу без участі повноважного представника відповідача.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

04.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено Договір про надання послуг №14/05/18, за умовами п. 1.1. якого виконавець (позивач) зобов'язується надати послуги з випробування та знежирення медичної кисневої магістралі, а замовник (відповідач) зобов'язується приймати та оплатити вартість наданих послуг.

Замовник згідно п. 4.1. Договору, зобов'язаний прийняти надані послуги згідно з приймально-здавальним актом.

На виконання зобов'язань за Договором, позивачем були надані, а відповідачем прийняті послуги з випробування та знежирення медичної кисневої магістралі в лікувальному корпусі Червоноградської центральної міської лікарні, що підтверджується наявним в матеріалах справи приймально-здавальним актом від 09.06.2014р. на суму 8966,56 грн. Вказаний акт підписаний повноважними представниками сторін Договору та скріплений їх печатками.

В пункті 4.3. Договору сторони погодили, що замовник повністю оплачує вартість наданих послуг протягом дев'яти днів з моменту підписання приймально-здавального акту.

Так як у встановлений Договором строк грошові кошти відповідачем сплачені не були, позивач звернувся з позовною заявою до суду.

В судовому засіданні представник позивача зазначив, що жодних грошових коштів за надані послуги на рахунок позивача не перераховувалося, розмір заборгованості не змінився.

Станом на день розгляду справи судом, докази сплати заборгованості відповідачем в матеріалах справи відсутні.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає позовні вимоги про стягнення боргу такими, що підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Факт надання послуг позивачем та прийняття їх відповідачем підтверджується наявним в матеріалах справи приймально-здавальним актом від 09.06.2014р.

Нормами ч. 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 612 ЦК України унормовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту п. 4.3. Договору, розраховуватися за надані послуги відповідач зобов'язувався протягом дев'яти днів з моменту підписання приймально-здавального акту. Оскільки приймально-здавальний акт до Договору підписаний сторонами 09.06.2014р., розрахунок за надані послуги відповідач повинен був здійснити не пізніше 18.06.2014р.

Так як відповідачем у встановлений в п. 4.3. Договору строк, кошти за надані послуги сплачені не були, відтак ці кошти підлягають до стягнення з нього в судовому порядку в розмірі 8966,56 грн.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що у випадку несвоєчасної оплати наданих послуг замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочки або штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми простроченого платежу за вибором виконавця, а також відшкодовує збитки, завдані несвоєчасною оплатою, в тому числі збитки, завдані інфляцією, відповідно до індексу інфляції, визначеного державними органами України.

Як вбачається з заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просить суд стягнути з відповідача 1109,14 грн. пені. Здійснивши перерахунок пені, суд зазначає, що така підлягає стягненню з відповідача повністю в розмірі 1109,14 грн.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім суми основного боргу та пені, позивач також просить суд стягнути з відповідача 1346,77 грн. інфляційних втрат та 173,91 грн. три відсотки річних.

Проаналізувавши розрахунок інфляційних суд зазначає, що такі розраховані позивачем невірно, всупереч вимогам Інформаційного листа ВГС України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», зокрема, інфляційні розраховувалися в сукупності за період, а не за кожен місяць окремо. Здійснивши перерахунок інфляційних втрат, суд прийшов до висновку, що такі підлягають частковому стягненню з відповідача в розмірі 1301,15 грн., в решті цих вимог суд відмовляє.

Перерахувавши три відсотки річних суд зазначає, що розрахунок річних проведений правильно, а тому три відсотки такі підлягають стягненню з відповідача повністю, в розмірі 173,91 грн.

Твердження відповідача про те, що заборгованість виникла не з його вини судом до уваги не береться, оскільки відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність необхідних коштів у боржника не підставою для звільнення від відповідальності за порушене зобов'язання.

Крім того, норми даної статті відображені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р., де визначено, що відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовані, а тому підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Збільшені позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Червоноградської центральної міської лікарні (80100, Львівська обл., м. Червоноград, вул. Івасюка, 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Західно-Український центр «Медсервіс» (79057, м. Львів, вул. Антоновича, 128; ) 8966,56 грн. боргу, 1109,14 грн. пені, 1301,15 грн. інфляційних втрат, 173,91 грн. три відсотки річних та 1819,88 судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 16.02.2015 р.

Суддя Крупник Р.В.