ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 910/15221/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівКорнілової Ж.О., Цвігун В.Л.,
за участю представників:
позивача -Дубинський О.О.,
відповідача -Олєйніков Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ "Алакор Сіті"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.12.2014
у справі№910/15221/14
за позовомТОВ "Алакор Сіті"
доТОВ "Солстрой"
провизнання недійсним договору підряду
встановив:

Рішенням господарського суду м.Києва від 25.09.2014 (суддя Пінчук В.І.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 (судді: Лобань О.І., Майданевич А.Г., Федорчук Р.В..), у позові відмовлено в зв'язку з подальшим схваленням відповідачем договору підряду №23/02-06 від 15.07.2010, укладеного керівником ТОВ "Солстрой" з перевищенням наданих йому повноважень.

ТОВ "Алакор Сіті" у поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме ч.2 ст.203 ЦК України, ч.1 ст.59 Закону України "Про господарські товариства" та ст.ст.34,41,43 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що згідно з пп."і" п.9.5 статуту ТОВ "Солстрой" єдиним належним доказом схвалення договору підряду №23/02-06 від 15.07.2010, укладеного генеральним директором відповідача з перевищенням статутних повноважень, повинен бути протокол загальних зборів учасників ТОВ "Солстрой" про затвердження оспорюваного договору як значного правочину. Заявник також вказує на безпідставне відхилення апеляційним судом клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на предмет справжності підписів учасників на протоколі загальних зборів учасників ТОВ "Солстрой" від 10.07.2010, яким керівника ТОВ "Солстрой" було уповноважено на підписання оспорюваного договору. На думку позивача, суд встановив обставини, що мають істотне значення для справи, на підставі сумнівного протоколу зборів учасників ТОВ "Солстрой" від 10.07.2010, а допущене ним процесуальне порушення (відмова в призначенні експертизи) виключило можливість довести відсутність у підписанта (гендиректора ТОВ "Солстрой") права на укладання спірного договору.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення присутніх у засіданні представників сторін, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду з наступних підстав.

Залишаючи без змін первісне рішення про відмову в позові, апеляційний господарський суд виходив з того, що:

15.07.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №23/02-06 генерального підряду на будівництво торговельно-складського комплексу з офісними приміщеннями та парковкою, на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе в Голосіївському районі м.Києва.

Відповідно до п.1.1.1.2 вказаного договору до виконання робіт відноситься комплекс будівельно-монтажних робіт по будівництву будівлі в вісях 3-24; ряди В-Ж орієнтовною площею 40185кв.м. з влаштуванням адміністративно-господарських приміщень в вісях 25-26; ряди A-Є орієнтовною площею 2648кв.м. (далі "адміністративно-господарські приміщення").

Відповідно до п.14.1 договору №23/02-06 від 15.07.2010 замовник має сплатити генпідряднику ціну договору, яка є незмінною (фіксованою) протягом усього строку дії договору. Ціна договору становить 181611415 грн. в т.ч. ПДВ-20%.

Додатковими угодами №5 від 28.09.2011, №6 від 11.07.2012 та №7 від 20.08.2013 ціна договору змінювалась, зокрема, п.2 додаткової угоди №7 від 20.08.2013 до договору №23/02-06 від 15.07.2010 встановлено, що у зв'язку зі зменшенням обсягу робіт за взаємною згодою замовника та генпідрядника з моменту підписання додаткової угоди №7, договірна ціна за договором №23/02-06 від 15.07.2010 становить 135188079,42 грн. в т.ч. ПДВ-20%.

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилається на те, що договір №23/02-06 від 15.07.2010 з боку відповідача був підписаний не уповноваженою особою, а саме генеральним директором ТОВ "Солстрой", який перевищив свої повноваження, оскільки згідно підпунктом "і" пункту 9.5 статуту ТОВ "Солстрой", зареєстрованого 24.05.2007 року державним реєстратором Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації, (номер запису про державну реєстрацію 4000231, передбачено: "До компетенції зборів учасників товариства належить затвердження угод, що укладаються виконавчим органом товариства, сума предмету яких дорівнює або перевищує 5000000 (п'ять мільйонів) гривень або 1000000 доларів США".

Згідно п.9.6 статуту ТОВ "Солстрой" від 24.05.2007 року повноваження передбачені підпунктом "і" пункту 9.5 зазначеного статуту є виключною компетенцією зборів учасників товариства, а тому не можуть бути передані генеральному директору, що відповідає приписам ч.2 ст.62 Закону України "Про господарські товариства".

Пунктом 9.16 статуту ТОВ "Солстрой" передбачено, що генеральний директор вправі без довіреності укладати угоди, за винятком тих, сума предмету яких дорівнює або перевищує 5000000 (п'ять мільйонів) гривень або 1000000 (один мільйон) доларів США.

Згідно з даними, розміщеними на офіційному веб-сайті Національного банку України, на 15.07.2010 року (дату укладання договору) Національний банк України з 00.00 годин 15.07.2010 року встановив такі офіційні курси гривні до іноземної валюти, зокрема, за 1 долар США 7,9017 грн. Отже, 1000000 доларів США був еквівалентний 7901700 грн.

Згідно п.14.1 договору № 23/02-06 від 15.07.2010 ціна договору становить 181611415 грн. Таким чином, як зазначає позивач у позовній заяві генеральний директор відповідача, в силу приписів ст.ст.92,145 ЦК України, ст.62 Закону України "Про господарські товариства" та статуту ТОВ "Солстрой", станом на час укладання договору був позбавлений права укладати угоди (договори), сума предмету яких дорівнює або перевищує 5000000 грн. або 1000000 доларів США.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Згідно з ч.2 ст.207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору від 15.07.2010) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Судами першої та апеляційної інстанції достеменно встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме: зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі; спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства; правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Зокрема, рішенням зборів учасників ТОВ "Солстрой" від 10.07.2010 було уповноважено генерального директора ТОВ "Солстрой" Живицького О.В. підписати угоду підряду між ТОВ "Алакор Сіті" та ТОВ "Солстрой" на виконання робіт по спорудженню торговельно-складського комплексу з офісними приміщеннями та парковкою на перетині вул.Академіка Заболотного та Столичного шосе в Голосіївському районі м. Києва. В подальшому, редакція договору від 15.07.2010, підписаного генеральним директором ТОВ "Солстрой", відповідно до вимог підпункту "і" пункту 9.5 статуту ТОВ "Солстрой" була 15.07.2010 року затверджена загальними зборами ТОВ "Солстрой".

Таким чином, генеральний директор ТОВ "Солстрой" Живицький О.В. на момент укладення оспорюваного договору діяв на підставі статуту товариства, був уповноважений на підписання та укладення договорів від імені товариства.

Крім того, відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач свої зобов'язання за спірним договором виконав належним чином, що підтверджується виданим замовнику сертифікатом державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІУ №50 про засвідчення відповідності закінченого будівництвом об'єкта: Будівництво торговельно-складського комплексу з офісними приміщеннями та парковкою на перетині вулиці Академіка Заболотного та Столичного шосе у Голосіївському районі м. Києва проектній документації та підтвердження його готовності до експлуатації.

Більше того, з матеріалів справи вбачається, що ТОВ "Солстрой" передало, а ТОВ "Алакор Сіті" прийняло роботи за спірним договором на загальну суму 134311821,50 грн. в т.ч. ПДВ-20%., що підтверджується актами приймання-передачі виконаних підрядних робіт, які мають посилання на договір №23/02-06 від 15.07.2010. Вказані акти підписані зі сторони позивача без зауважень.

Таким чином, позивач по факту виконання умов оспорюваного договору вчинив ряд дій, спрямованих на схвалення цього договору, а саме прийняв від відповідача виконані роботи, частково оплативши їх.

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом, діючим генеральним директором ТОВ "Алакор Сіті" Яблунівським О.С. був схвалений договір генерального підряду від 15.07.2010 №23/02-06, а саме листом від 02.07.2014 генеральний директор позивача просив направити на комісійний огляд представників ТОВ "Солстрой" для встановлення недоліків.

Таким чином, враховуючи виконання ТОВ "Солстрой" спірного договору у належний спосіб виконання робіт, прийняття його виконання з боку ТОВ "Алакор Сіті" шляхом підписання актів без жодних зауважень до якості робіт і часткової оплати робіт, апеляційна інстанція вважає, що сторонами вчинені дії, які свідчать про схвалення договору, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним з причин перевищення повноважень представником відповідача.

Проте, колегія не може погодитися з передчасними висновками апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Як роз'яснено в п.п.2,6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з ч.1 ст.41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо. Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. За змістом ст.101 ГПК апеляційний господарський суд, яким приймаються додаткові докази і перевіряється законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі, вправі призначити судову експертизу на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку. Що ж до суду касаційної інстанції, то він таким правом не наділений, оскільки відповідно до ст.1117 ГПК не може збирати нові докази.

В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновки судів про те, що на момент укладення оспорюваного договору підряду генеральний директор ТОВ "Солстрой" Живицький О.В. діяв на підставі статуту ТОВ "Солстрой" та рішення зборів учасників ТОВ "Солстрой" від 10.07.2010, яким керівнику відповідача надано дозвіл на підписання угоди підряду між сторонами по справі.

Водночас, відмовляючи в задоволенні клопотання про призначення по даній справі комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи документів, апеляційна інстанція передусім виходила з того, що такими діями скаржник зловживає своїми процесуальними правами та намагається затягнути розгляд даної справи, а надання правової оцінки (дійсності чи недійсності) чи оскарження протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Солстрой" може бути предметом розгляду іншої справи, зокрема, у корпоративному спорі, а не по договору підряду, який зі сторони генпідрядника виконаний та зі сторони замовника схвалений його діями.

Як роз'яснено в абзаці 2 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008 №13, рішення загальних зборів та інших органів управління господарського товариства, що за своєю правовою природою є актами, дійсні, якщо у судовому порядку не буде встановлено інше.

Водночас, згідно з ч.5 ст.98 ЦК України рішення загальних зборів може бути оскаржене учасником товариства до суду.

Позивач не є учасником ТОВ "Солстрой", тому не вправі оскаржити до суду рішення зборів учасників ТОВ "Солстрой" від 10.07.2010, яке покладено судами в основу обґрунтування підстав відмови в позові.

Касаційна інстанція враховує, що відповідно до ст.ст.42,43 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Як роз'яснено в п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення", відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст.42 ГПК щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Отже, враховуючи те, що положення ч.5 ст.98 ЦК України унеможливлюють оспорювання позивачем рішення зборів учасників ТОВ "Солстрой" від 10.07.2010, яке (рішення) має істотне значення для даної справи, колегія вважає, що безпідставно відмовивши у задоволенні клопотання позивача про призначення комплексної почеркознавчої експертизи з мотивів зловживання позивача своїми процесуальними правами та можливості надання правової оцінки (дійсності чи недійсності) чи оскарження протоколів загальних зборів учасників ТОВ "Солстрой" при розгляді іншої справи, зокрема, у корпоративному спорі, суд апеляційної інстанції в порушення приписів ч.3 ст.16 ЦК України та ст.ст.1,42,43,41,101 ГПК України не забезпечив позивачу необхідних рівних умов для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, чим фактично відмовив позивачу у можливості захисту свого порушеного права (охоронюваного інтересу) в передбачений законом спосіб.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про те, що генеральний директор ТОВ "Солстрой" Живицький О.В. на момент укладення оспорюваного договору правомірно діяв на підставі статуту ТОВ "Солстрой" та акта вищого органу товариства.

Разом з тим, колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, за змістом ст.241 ЦК України, схвалення правочину може здійснюватися саме особою, від імені якої діяв представник з перевищенням повноважень, але аж ніяк не контрагентом такої особи чи будь-яким іншим суб'єктом господарських правовідносин.

Як роз'яснено в п.3.4 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 №11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (ст.241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.).

Однак, посилаючись на схвалення оспорюваного договору листом гендиректора ТОВ "Алакор Сіті" Яблунівського О.С. від 02.07.2014, а також вчиненням позивачем (замовником) ряду юридично значимих дій, спрямованими на прийняття його до виконання, зокрема, шляхом прийняття від відповідача виконаних робіт без зауважень, часткової їх оплати, отримання сертифікату державної архітектурно-будівельної інспекції України серії ІУ №50 про засвідчення відповідності закінченого будівництвом об'єкта тощо, суд першої інстанції неправильно застосував приписи ст.241 ЦК України, оскільки не дослідив та не встановив тих обставин, якими діями самого відповідача, представленого з перевищенням повноважень.

Адже, позовні вимоги у даній справі позивач обґрунтовує обставинами укладення оспорюваного договору саме представником відповідача (підрядника) з перевищенням повноважень.

Таким чином, місцевий господарський суд обмежився посиланням на схвалення спірного правочину діями контрагента особи, яку було представлено з перевищенням повноважень, що не відповідає змісту ст.241 ЦК України.

В порушення ст.ст.43,101,105 ГПК України апеляційна інстанція помилково не звернула уваги на вказане неправильне застосування приписів матеріального права (ст.241 ЦК України), допущене місцевим господарським судом, внаслідок чого також дійшла передчасного висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Отже, наведене вище вимагає від суду касаційної інстанції встановлювати фактичні обставини справи, зокрема, щодо наявності чи відсутності реального делегування зборами учасниками ТОВ "Солстрой" повноважень гендиректору Живицькому О.В. на укладення оспорюваного договору підряду з огляду на існуючі статутні обмеження таких повноважень, а також щодо доказів схвалення цього договору самим відповідачем, що безумовно виходить за межі перегляду справи в порядку касації (ч.2 ст.1117 ГПК України) та є підставою для скасування оскаржуваної постанови і передачі справи на новий розгляд до апеляційного господарського суду у зв'язку з неповним встановленням та з'ясуванням ним обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що вищезгадані порушення норм процесуального права (ст.ст.42,43,41,43,101,105 ГПК України), які унеможливили достеменне встановлення фактичних обставин, що мають істотне значення для правильного вирішення даного спору, допущені тільки судом апеляційної інстанції, оскільки у призначенні судової почеркознавчої експертизи було відмовлено під час апеляційного перегляду справи, колегія вбачає достатні правові підстави для часткового задоволення касаційної скарги шляхом скасування постанови та передачі справи на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

При цьому, касаційна інстанція на підставі ст.11112 ГПК України вважає за необхідне доручити суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи достовірно з'ясувати наявність чи відсутність доказів подальшого схвалення спірного правочину саме відповідачем, як того вимагає ст.241 ЦК України, а не його контрагентом (позивачем).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Алакор Сіті" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2014 у справі №910/15221/14 скасувати з передачею справи на новий розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Ж.Корнілова

В.Цвігун