РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015№910/28442/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/28442/14

за позовом фізичної особи - підприємця Томчука Андрія Михайловича, с. Смолигів Луцького району Волинської області,

до приватного підприємства «Екстра Грейд», м. Київ,

про стягнення 48 076,62 грн.,

за участю представників:

позивача - Мостіпаки І.М. (довіреність від 19.01.2015 №б/н);

відповідача - не з'явився.

Фізична особа - підприємець Томчук Андрій Михайлович (далі - ФОП Томчук А.М.) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного підприємства «Екстра Грейд» (далі - ПП «Екстра Грейд»): 31 641,62 грн. основного боргу, який утворився у зв'язку із непогашенням заборгованості за поставлений товар; 516, 75 грн. 3% річних; 2 826,53 грн. втрат від інфляції; 4 185,99 грн. пені; 28 701, 24 грн. збитків, а всього 67 872,13 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 порушено провадження у справі.

Позивач 26.01.2015 подав суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив суд стягнути з ПП «Екстра Грейд»: 11 846,11 грн. основного боргу; 516,75 грн. 3% річних; 2 826,53 грн. втрат від інфляції; 4 185,99 грн. пені; 28 701,24 грн. збитків, а всього 48 076,62 грн., яку представник позивача підтримав у судовому засіданні.

Суд перевірив дотримання позивачем вимог статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та прийняв заяву до розгляду.

У судовому засіданні 16.02.2015 представник позивача подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду; надав пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав; вимоги ухвали суду не виконав.

Ухвали господарського суду міста Києва були надіслані відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 16.02.2015 без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.07.2014 ФОП Томчук А.М. (продавець) передав ПП «Екстра Грейд» (покупець) партію товару.

Факт прийняття відповідачем товару підтверджується такими документами: видатковою накладною від 01.07.2014 № 121404367 на суму 52 641,62 грн.; податковою накладною від 01.07.2014 № 34 та товарно-транспортною накладною від 01.07.2014 № 121402562 на суму 52 641,62 грн.

Вказані накладні (видаткова та товарно-транспортна) підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками.

Статтями 202, 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статі 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що сторонами укладено усний договір купівлі-продажу.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач належним чином виконав умови усного договору купівлі-продажу та передав відповідачу товар на загальну суму 52 641,62 грн.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач умови щодо повної оплати вартості товару не виконав і перерахував позивачу грошові кошти у сумі 40 795,51 грн.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 11 846,11 грн. є обґрунтованими і тому підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 2 826,53 грн. втрат від інфляції, 516,75 грн. 3% річних і 4 185,99 грн. пені.

Позивач визначає період прострочення з 01.07.2014 по 31.10.2014 (для нарахування втрат від інфляції) та з 01.07.2014 по 19.11.2014 (для нарахування пені та 3% річних), посилаючись на постанову пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» (далі - Постанова № 14).

Пунктом 1.7 Постанови № 14 визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, позивач невірно визначив початок періоду нарахування - 01.07.2014, оскільки передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, а саме з 02.07.2014.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні, за розрахунком суду з відповідача підлягають стягненню 514,15 грн. 3% річних і 2 442,58 грн. втрат від інфляції.

Що ж до нарахованої позивачем пені, то слід зазначити таке.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 547 ЦК України угода про неустойку повинна бути укладена в письмовій формі.

Недодержання письмової форми тягне недійсність угоди про неустойку, в даному випадку пені (частина друга статті 547 ЦК України).

Суду не надано письмової угоди щодо неустойки, укладеної сторонами, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Крім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення збитків (упущеної вигоди) у сумі 27 701,24 грн.

ФОП Томчук А.М. розрахував збитки, посилаючись на те, що товар, який купив відповідач, було придбано позивачем у іноземного підприємства та імпортовано, що підтверджується контрактом від 25.03.2014 № 25032014, формою МД-2 та специфікацією № 24.

На думку позивача, його збитки (упущена вигода) полягають у тому, що ним було придбано товар за валюту (євро), відповідач прострочив розрахунок у гривнях, а за час прострочення ціна євро у гривні значно зросла.

Згідно із частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною другою статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, стягнення збитків є видом цивільно-правової відповідальності.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками.

Разом з тим, ФОП Томчук А.М. пов'язує упущену вигоду зі зміною курсу євро за період з 02.07.2014 по 19.11.2014.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

ФОП Томчук А.М. є суб'єктом господарювання, який діяв на власний ризик, укладаючи з відповідачем усний договір купівлі-продажу.

Таким чином, ризик зміни курсу євро до гривні несе саме позивач.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення втрати від інфляції. В свою чергу, інфляцією є надмірне збільшення маси паперових грошей, що перебувають в обігу, порівняно з масою реально пропонованого товару й послуг, ціни на які зростають через падіння купівельної спроможності грошей.

Отже, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача збитків слід відмовити.

У розподілі судових витрат господарським судом враховується, що за приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного підприємства «Екстра Грейд» (01034, м. Київ, вул. Ярославів Вал, 26-б, кв.13; ідентифікаційний код 34619476) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь фізичної особи - підприємця Томчука Андрія Михайловича (45614, Волинська область, Луцький район, с. Смолигів, вул. Польова, 6; поштова адреса: 10007, м. Житомир, вул. Коростишівська, 45; реєстраційний номер облікової картки фізичної особи - платника податків: ): 11 846 (одинадцять тисяч вісімсот сорок шість) грн. 11 коп. основного боргу; 2 442 (дві тисячі чотириста сорок дві) грн. 58 коп. втрат від інфляції; 514 (п'ятсот чотирнадцять) грн. 15 коп. 3% річних і 562 (п'ятсот шістдесят дві) грн. 54 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 20.02.2015.

Суддя О. Марченко