ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"10" лютого 2015 р. Справа № 911/5310/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Турболінкс», м. Київ

до відповідача публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс», м. Боярка

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

про стягнення 294414586,91,49 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: Рацун О.В., уповноважена, довіреність від 08.12.2014р.;

від відповідача: Шикеринець Р.І., уповноважений, довір. від 29.12.2014р. № 2-264;

від третьої особи: Чеботарьова І.Г., уповноважена, довір. від 13.05.2014р. № 14-124;

СУТЬ СПОРУ :

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Турболинкс», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 08.12.2014р. до відповідача - публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс», м. Боярка Київської області, в якому просив стягнути з відповідача 294 414 586,91 грн. заборгованості за договором про закупівлю товару № т15-154/ від 27.12.2012р., з яких: 239509772,55 грн. основного боргу за поставлений товар (запасні частини до газоперекачувальних агрегатів - вузли турбін), 46712302,30 грн. інфляційних втрат, 8192512,06 грн. процентів річних, та покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою від 12.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 911/5310/14 та призначено справу до розгляду на 13.01.2015р.

Відповідач у відзиві на позов від 13.01.2015р. 3 106/6 проти позову заперечує. Заперечення мотивовані тим, що при здійснені своєї фінансово-господарської діяльності в 2013-2014 роках, в тому числі, при виконані Договору про закупівлю товару № т15-154/ від 27.12.2012р. в частині оплати за отримане обладнання (вузли до турбін, запасні частини до газоперекачувальних агрегатів), відповідач був зобов'язаний використовувати власні кошти, в порядку, встановленому чинним законодавством та затвердженими НАК "Нафтогаз України" фінансовими планами. Фінансові плани відповідача підлягають затвердженню в порядку, встановленим наказом Міністерства економіки України "Про затвердження Порядку складання, затвердження та контролю фінансових планів державних підприємств, акціонерних, холдингових компаній та інших суб'єктів господарювання, у статутному фонді яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) належать державі та їх дочірніх підприємств" від 21.06.2005р №173. Фінансові плани відповідача на 2013 та 2014 роки до сьогоднішнього дня не затверджені.

В судовому засіданні 13.01.2015р. судом у відповідності до частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 27.01.2015р., про що представникам сторін було повідомлено особисто під розпис. Ухвалою від 27.01.2015р. суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та відклав розгляд справи на 10.02.2015р.

10.02.2015р. від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких представник третьої особи зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз «України» не є стороною договору про закупівлю товару, відповідно спір у справі не стосується його прав та обов'язків.

27.01.2015р. позивачем подано заяву від 26.01.2015р. про збільшення позовних вимог, в якій позивач, в порядку ст. 22 ГПК України, у зв'язку із збільшенням періоду прострочення основного зобов'язання, просить суд стягнути з відповідача основний борг в сумі 239509772,55 грн., та 60948499,19 грн. інфляційних втрат та 9157113,08 грн. процентів річних за період з моменту прострочення платежу до 26.01.2015р., всього 309615384,82 грн., та покласти на відповідача судовий збір.

Розглянувши подану позивачем заяву, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Виходячи із змісту поданої заяви від 26.01.2015р. товариства з обмеженою відповідальністю «Турболінкс» про збільшення позовних вимог, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, суд встановив, що позивач не змінює предмету або підстав позову, а збільшує суму позову в частині процентів річних та інфляційних втрат. За таких обставин суд в порядку ст. 22 ГПК України приймає зазначену заяву до розгляду.

Справа розглядатиметься в редакції позовних вимог відповідно до вищевказаної заяви від 26.01.2015р. товариства з обмеженою відповідальністю «Турболінкс» про стягнення з відповідача - публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» 239509772,55 грн. основного боргу, 60948499,19 грн. інфляційних втрат та 9157113,08 грн. процентів річних, всього 309615384,82 грн., та судового збору.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Тубролінкс», м. Київ (далі по тексту - ТОВ «Турболінкс») до відповідача - публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс», м. Боярка Київської області (далі по тексту - ПАТ «Укртрансгаз»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», всебічно та повно вивчивши зібрані у справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

Підставою виникнення взаємних прав та обов'язків сторін у справі є укладений 27.12.2012р. між ТОВ «Турболінкс» (постачальник) та Дочірньою компанією «Укртрансгаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», правонаступником якої є ПАТ «Укртрансгаз» (покупець) Договір про закупівлю товару № т15-154/ (далі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався до 31.12.2013р. поставити покупцю на умовах DDR (центральний склад ВРТП «Укргазенергосервіс» м. Боярка, вул. Маяковського 49) вузли до турбін (запасні частини до газоперекачувальних агрегатів типу ГТК-10 І) згідно специфікації. За умовами Договору:

- ціна договору становить 386969426,09 грн. (пункт 3.1 Договору);

- розрахунки проводяться шляхом оплати фактично поставленої партії після пред'явлення рахунку протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару (пункт 4.1 Договору);

- договір діє з дати підписання до 31.12.2013р., дія договору продовжується на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми договору (пункт 10.1 Договору).

Додатковою угодою №1 від 16.12.2013р. строк дії договору продовжено до 31.12.2014р.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Протягом дії договору позивачем була здійснена поставка товару на суму 239509772,55 грн., що відповідачем в порядку ст. 35 ГПК України не заперечується, та про що свідчать залучені до матеріалів справи видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, а саме було поставлено товар:

за накладною від 14.05.2013р. №1 на суму 26 300 034,00 грн.;

за накладною від 27.06.2013р. №1 на суму 130 287 718,67 грн.;

за накладною від 21.01.2014р. №1 на суму 82 922 019,88 грн.

Товар був відповідачем отриманий за довіреностями від 14.05.2013р. № 57, від 27.06.2013р. № 70, від 21.01.2014р. №2, що відповідачем в порядку ст. 35 ГПК України також не заперечується.

Позивачем відповідачу було виставлено відповідні рахунки на оплату, що відповідачем в порядку ст. 35 ГПК України не заперечується:

від 14.05.2013р. №1 на суму 26 300 034,00 грн.;

від 27.06.2013р. №1 на суму 130287718,67 грн.;

від 21.01.2014р. №1 на суму 82922019,88 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 4.1 Договору сторонами погоджено, що розрахунки проводяться шляхом оплати фактично поставленої партії після пред'явлення рахунку протягом 45 календарних днів після дати поставки кожної партії товару. За таких обставин, товар, поставлений за накладною від 14.05.2013р. №1 на суму 26 300 034,00 грн. мав бути оплачений відповідачем в період з 15.05.2013р. по 28.06.2013р. включно; товар, поставлений за накладною від 27.06.2013р. №1 на суму 130 287718,67 грн. мав бути оплачений в період з 28.06.2013р. по 11.08.2013р. включно; товар, поставлений за накладною від 21.01.2014р. №1 на суму 82 922 019,88 грн. мав бути оплачений відповідачем в період з 22.01.2014р. по 07.03.2014р. включно.

За таких обставин, суд робить висновок про те, що строк оплати товару за спірними накладними є таким, що настав.

Позивач твердить, що відповідач грошових коштів за поставлений товар не сплатив, посилаючись на відсутність затверджених фінансових планів. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно до частини 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як н підставу своїх вимог і заперечень.

Суд ухвалами від 12.12.2014р. та від 27.01.2015р. зобов'язував відповідача подати суду документи, що підтверджують сплату відповідачем грошових коштів за видатковими накладними згідно Договору. Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань за Договором та сплати коштів за поставлений товар не представив, відповідно доводи позивача не спростував.

За таких обставин станом на день звернення позивача з позовом до суду встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання перед позивачем за договором про закупівлю товару № т15-154/ від 27.12.2012р., який полягає у несплаті позивачу коштів в сумі 239 509 772,55 грн. у строк, встановлений пунктом 4.1 Договору, відповідно вимоги про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку із простроченням грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 60948499,19 грн., та три проценти річних в сумі 9157113,08 грн., розраховані по 26.01.2015р. Щодо зазначених вимог суд зазначає наступне.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (з посиланням на постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Тому період обчислення інфляційних та річних починається з наступного дня після кінцевої дати, в якій зобов'язання мало бути виконано. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

ПідставаСтрок оплати доФактично сплачено, грн. Основний борг, грн. Період прострочення3% річних, грн. Інфляційні втрати, грн.
Накладна від 14.05.2013р.28.06.13 26300034,00 29.06.13 - 26.01.151247270,116637810,48
Накладна від 27.06.2013р.11.08.13 130287718,6712.08.13 - 26.01.155707672,,45
Накладна від 21.01.1407.03.14 82922019,8808.03.14 - 26.01.152215040,,91
Всього ,55 9 169 983,3159 483538,84
судом встановлено, що за заявлений позивачем період належні до стягнення з відповідача інфляційні втрати складають 59 483 538,84 грн., проценти річних складають 9 169 983,31 грн. Суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, відповідно вимоги про стягнення процентів річних підлягають задоволенню повністю в заявленій сумі 9 157 113,08 грн.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши матеріали справи, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, надані позивачем, суд задовольняє позов товариства з обмеженою відповідальністю «Турболінкс» частково, приймає рішення про стягнення з публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» заборгованості в сумі 308150424,47 грн., яка складається з 239509772,55 грн. основного боргу, 9157113,08 грн. процентів річних та 59483538,84 грн. інфляційних втрат. У відповідності до частини другої статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладає на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 11, 16, 179, частиною 1 ст. 509, ст. 526, ст. 610, частиною 1 ст. 612, частиною 2 ст. 614, ст.ст. 625, 627, 628, 629, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193, частинами 6 ст. 231, частиною 6 ст. 232, частиною 2 ст. 343 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Турболінкс» задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Виробниче ремонтно-технічне підприємство «Укргазенергосервіс» (08151, Київська обл., м. Боярка, вул. Маяковського 49, ідентифікаційний код 00156127)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Турболинкс» (03150, м. Київ, вул. Горького, буд. 48, ідентифікаційний код 35730031)

239 509 772,55 грн. (двісті тридцять дев'ять мільйонів п'ятсот дев'ять тисяч сімсот сімдесят дві гривні п'ятдесят п'ять копійок) заборгованості,

9 157 113,08 грн. (дев'ять мільйонів сто п'ятдесят сім тисяч сто тринадцять гривень вісім копійок) процентів річних;

59 483 538,84 грн. (п'ятдесят дев'ять мільйонів чотириста вісімдесят три тисячі п'ятсот тридцять вісім гривень вісімдесят чотири копійки) інфляційних втрат;

72 734,22 грн. (сімдесят дві тисячі сімсот тридцять чотири гривні двадцять дві копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині вимог відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Суддя О.В. Конюх

Повний текст рішення підписано 14.02.2015р.