ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року Справа № 911/4098/14
Вищий господарський суд України у складі: суддя Харченко В.М. - головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Палій В.В.

розглянув касаційну скаргу комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району міста Києва, м. Київ

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014

зі справи № 911/4098/14

за позовом комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району міста Києва, м. Київ (далі - Підприємство)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Кло-Карта", с.Петрівське, Києво-Святошинський район, Київська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватне підприємство "Автопетроліум", с. Петрівське, Києво-Святошинський район, Київська область

про визнання договору недійсним.

Судове засідання проведено за участю представників:

позивача - Боженко Д.Є.;

відповідача - не з'явився;

третьої особи - Гуназ Ю.Є.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 року Підприємство звернулося з позовом, згідно з яким просило визнати недійсним договір про відступлення права вимоги (цесії) від 24.04.2014 № 222/АП-14, який укладений ТОВ "Кло-Карта" та ПП "Автопетроліум".

Рішенням господарського суду Київської області від 07.10.2014 у справі № 911/4098/14 (суддя Черногуз А.Ф.), яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 (колегія суддів у складі: суддя Шапран В.В. - головуючий, судді Андрієнко В.В. і Буравльов С.І.), у позові відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить скасувати рішення суду першої інстанції від 07.10.2014, постанову апеляційного суду від 02.12.2014 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Скарга мотивована тим, що судові рішення попередніх інстанцій прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідного висновку суд дійшов на підставі такого.

Як встановлено судами, 03.06.2011 було опубліковане оголошення про проведення відкритих торгів № 4, яке затверджене наказом Міністерства економіки України від 26.07.2010 № 922, відповідно до якого Підприємство виявило намір закупити продукти нафтопереробки рідкі, 23.20.1 - код згідно з Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016-97.

Згідно з оголошенням про результати проведення торгів від 05.08.2011 № 4 переможцем торгів було визнано ТОВ "Кло-Карта".

У цьому зв'язку, 05.08.2011 ТОВ "Кло-Карта" (продавець) та Підприємством (покупець) був укладений договір поставки продуктів нафтоперероблення рідких № 2/11Т (далі - Договір), відповідно до умов пунктів 2.1, 2.2 якого, його предметом є продукти нафтоперероблення рідкі (пальне для автотранспортних засобів, що закуповується в роздріб безпосередньо на автозаправних станціях продавця). Продавець зобов'язався передати, а покупець прийняти і оплатити продукти нафтоперероблення рідкі по смарт-картам продавця за системою "літрового гаманця", в асортименті, кількості і за цінами, зазначеними у накладних та/або актах приймання-передачі, що є невід'ємною частиною договору на умовах відстрочки платежу.

Судами також встановлено, що відповідач свої зобов'язання за Договором виконав у повному обсязі в той час, як Підприємство своїх зобов'язань щодо оплати вартості прийнятого товару не виконало, у зв'язку з чим 29.12.2012 ТОВ "Кло-Карта" (продавець) та Підприємством (покупець) було укладено додаткову угоду № 6 до Договору, згідно з якою у зв'язку із затримкою фінансування покупця сторони дійшли згоди продовжити дію договору в частині розрахунків до 31.12.2013.

24.04.2014 ТОВ "Кло-Карта" (цедент) та ПП "Автопетроліум" (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 222/АП-14 (далі - спірний договір), відповідно до умов пунктів 1 та 3 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, цедент відступає цесіонарію, а останній набуває право вимоги належне цеденту і стає кредитором за зобов'язанням по оплаті у сумі 188 957,47 грн. заборгованості Підприємством (боржник), перед цедентом за кошти, які не були повернуті боржником. До цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги цедента в обсязі та на умовах, що існували на момент оплати цесіонарієм за відступлене право вимоги. Право вимоги, що відступається цесіонарію, засвідчується, зокрема, Договором.

Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, Підприємство вказувало на те, що спірний договір є недійсним, оскільки відповідач, без проведення тендерної процедури, не мав права змінювати кредитора у зобов'язанні за Договором, так як ПП "Автопетроліум" не було переможцем процедури закупівлі, а тому сплачувати йому бюджетні кошти за Договором є порушенням вимог частин 4, 5 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (у відповідній редакції), адже, на думку позивача, зобов'язання за Договором нерозривно пов'язані саме з переможцем торгів в особі ТОВ "Кло-Карта" .

Сукупності встановлених у справі обставин суди попередніх інстанцій дали належну оцінку і дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання недійсним спірного договору.

При цьому суди правильно виходили з того, що заміна кредитора за спірним договором не суперечила вимогам чинного законодавства і для його укладення не потрібна була ані згода боржника, ані проведення конкурсних торгів, оскільки така заміна не збільшувала обсягу бюджетних зобов'язань боржника, а лише змінювала особу кредитора у відповідності до ст. 512 Цивільного кодексу України.

Посилання Підприємства на те, що судами під час винесення оскаржуваних рішень були порушені норми матеріального та процесуального права, що, на його думку, призвело до прийняття ними неправильних рішень, до уваги Вищим господарським судом України не беруться, з огляду на їх безпідставність.

Враховуючи зазначене, а також з огляду на те, що інші наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, суд не бере їх до уваги і вважає, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам чинного законодавства і підстав для їх скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Київської області від 07.10.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.12.2014 зі справи № 911/4098/14 залишити без змін, а касаційну скаргу комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Шевченківського району міста Києва - без задоволення.

Суддя В.Харченко
Суддя І.Бенедисюк
Суддя В.Палій