РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015Справа №910/28980/14-г

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайтеч Едвертайсмент"
простягнення 63347,09 грн
Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Биструхін А.Г. - керівник
від відповідача не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайтеч Едвертайсмент" заборгованості з наданих послуг у розмірі 48000,00 грн, заборгованості по сплаті компенсації за невикористаний гарантований ефірний час у розмірі 12910,00 грн, пені у сумі 1477,09 грн та штрафу в розмірі 960,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання за договором про надання послуг № НП/09/14 від 01.09.2014 щодо здійснення повної та своєчасної оплати платежів за договором.

Відповідач відзиву та письмових пояснень на позов не подав, явку своїх представників в судові засідання не забезпечив. Ухвали про порушення провадження у справі та про її відкладення направлялась відповідачу рекомендованою кореспонденцією за юридичною адресою. Про місце, дату та час судових засідань відповідач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень. Доказів на підтвердження поважних причин невиконання вимог ухвал суду та нез'явлення в судові засідання відповідач суду не надав. Заявлені позовні вимоги не заперечив.

17.02.2015 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, у зв'язку з неможливістю забезпечити участь представника в судовому засіданні.

В судовому засіданні 18.02.2015 вказане клопотання судом визнано необґрунтованим та відхилено, оскільки до нього не додано жодних доказів на підтвердження викладених обставин.

За таких обставин, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається судом за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 18.02.2015 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва

В С Т А Н О В И В :

01.09.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг" (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хайтеч Едвертайсмент" (замовник, відповідач) підписано договір про надання послуг №НП/09/14 (далі - Договір).

Відповідно до умов вказаного Договору виконавець прийняв на себе зобов'язання надати замовнику послуги по тимчасовому розміщенню (наданню права тимчасового розміщення) об'єкту зовнішньої реклами замовника на фасаді будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 4, а замовник зобов'язався приймати та оплачувати вказані послуги на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно з п. 3.1 Договору цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2014.

У відповідності з п. 4.1.1 Договору загальна вартість послуг щодо розміщення відеоборду згідно умов цього Договору за весь період розміщення становить 86400,00 грн.

Замовник зобов'язується сплатити послуги щодо розміщення відеоборду до 15.12.2014 включно наступними платежами:

перший платіж у розмірі 28800,00 грн - до 02.10.2014;

другий платіж у розмірі 38400,00 грн - до 01.11.2014;

третій платіж у розмірі 9600,00 грн - до 10.11.2014;

четвертий платіж у розмірі 9600,00 грн - до 10.12.2014.

Як зазначає позивач у позові, відповідачем не було у повному обсязі сплачено вказані платежі за Договором , що і стало підставою для звернення з відповідним позовом до суду.

Стаття 175 ч. 1 Господарського кодексу України встановлює, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору не в повному обсязі здійснив оплату за послуги щодо розміщення відеоборду, сплативши лише 38400,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями банківських виписок.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором становить 48000,00 грн.

Вказана сума заборгованості також визнана відповідачем в акті звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2014, який підписано представниками позивача та відповідача і скріплено печатками сторін.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 48000,00 грн, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За порушення строків оплати позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1477,09 грн та штраф у сумі 960,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що за порушення строків оплати, передбачених умовами цього Договору, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний календарний день прострочення, якщо прострочення платежів триває 10 календарних днів і більше, сплачується додатково штраф у розмірі 2% від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов'язання.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені та штрафу за прострочення виконання зобов'язання передбачена Договором, прострочення відповідача триває більше 10 календарних днів, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу є правомірними та такими, що підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Також позивач, посилаючись на п. 2.2.6 Договору, просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті компенсації за невикористаний гарантований ефірний час у розмірі 12910,00 грн.

Згідно з п. 2.2.6 Договору в разі невикористання виконавцем гарантованого ефірного часу, визначеного п. 2.2.4 Договору, до 31.10.2014, замовник зобов'язаний одноразово виплатити виконавцю компенсацію в грошовому еквіваленті в розмірі 50% від суми невикористаного ефірного часу, що становить 12910,00 грн. Строки здійснення виплати грошової компенсації сторони погоджують окремо шляхом підписання додаткової угоди, яка має бути укладена до 30.11.2014. У випадку не укладення додаткової угоди, замовник зобов'язаний остаточно сплатити всю суму компенсації до 15.12.2014.

Обов'язок доказування відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. В даному випадку це стосується і позивача, який для повинен був довести належними засобами доказування невикористання ним гарантованого ефірного часу до 31.10.2014.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження невикористання виконавцем гарантованого ефірного часу до 31.10.2014, у зв'язку з чим підстави для стягнення з відповідача компенсації за невикористаний гарантований ефірний час у розмірі 12910,00 грн. відсутні, а позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, при поданні позову позивачем згідно платіжного доручення № 405 від 24.12.2014 сплачено судовий збір у розмірі 1828,00 грн.

Судом розглядались позовні вимоги про стягнення 63347,09 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат.

Отже, з огляду на приписи вказаного Закону позивачем у даному випадку повинно бути сплачено за зазначені позовні вимоги судовий збір у розмірі 1827,00 грн.

Таким чином, 1,00 грн судового збору сплачено позивачем надмірно, а тому на підставі ст. 7 Закону України "Про судовий збір" зазначена сума судового збору підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хайтеч Едвертайсмент" (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, 38/40-"А", ідентифікаційний код 34355861) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг" (04070, м.Київ, вул. Сагайдачного, 6, літера "А", ідентифікаційний код 36336201) заборгованість у розмірі 48000 (сорок вісім тисяч) грн коп., пеню у розмірі 1477 (одна тисяча чотириста сімдесят сім) грн 09 коп, штраф у розмірі 960 (дев'ятсот шістдесят) грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 454 (одна тисяча чотириста п'ятдесят чотири) грн 66 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український інвестиційний холдінг" (04070, м.Київ, вул. Сагайдачного, 6, літера "А", ідентифікаційний код 36336201) 1 (одну) грн 00 коп. надмірно сплаченого судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 19.02.2015

Суддя Ю.М. Смирнова