номер провадження справи 34/170/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2015 Справа № 908/5878/14

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретарі Яровенко Г.В.

За участю представників: від позивача - не з'явився; від відповідача - не з'явився.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/5878/14,

за позовом: Первинної профспілкової організації ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (юридична адреса: 83086, м. Донецьк, вул. Донецька, б. 38; адреса для листування: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, а/я 648);

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Петренка Олександра Олександровича (84116, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Генерала Батюка, б. 25, кв. 87, адреса електронної пошти: );

про стягнення суми,

Сутність спору:

Первинною профспілковою організацією ОКП "Донецьктеплокомуненерго" заявлено позовні вимоги до Фізичної особи-підприємця Петренка Олександра Олександровича про стягнення заборгованості за договором на виготовлення та монтаж зовнішньої реклами від 20.04.2014р. в розмірі 164000 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.12.2014р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/5878/14, якій присвоєно номер провадження 34/170/14, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 28.01.2015р. Ухвалою від 28.01.2015р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи відкладався на 16.02.2015р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов договору на виготовлення та монтаж зовнішньої реклами, укладеного з відповідачем 20.04.2014р., позивачем на розрахунковий рахунок відповідача перераховано попередню оплату в розмірі 16400 грн., однак відповідач взяті на себе зобов'язання за договором не виконав. 30.10.2014р. позивачем направлено відповідачу претензію про повернення суми попередньої оплати в розмірі 16400 грн., але відповідач залишив претензію без відповіді, грошові кошти позивачу не повернув. Обґрунтовуючи позовні вимоги, Первинна профспілкова організація ОКП "Донецьктеплокомуненерго" посилається на ст.ст. 16, 611, 1212 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. 1, 2, 12, 54 ГПК України.

Представник позивача в судові засідання 28.01.2015р., 16.02.2015р. не з'явився.

28.01.2015р. господарським судом Запорізької області від позивача отримано заяву (вих.№ 1 від 22.01.2015), в якій ППО ОКП "Донецьктеплокомуненерго" просить суд розглянути справу без участі його представника, у зв'язку з проведенням АТО за місцезнаходженням організації позивача.

26.01.2015р. на електронну адресу господарського суду надійшла заява відповідача, з клопотанням про проведення судових засідань в режимі відеоконференції з Слов'янським міськрайонним судом Донецької області.

Судом клопотання відповідача, не було прийнято до розгляду, оскільки заява, в якій воно було викладене, не відповідала вимогам п. 1.5.17. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 28 від 20.02.2013 р., а саме: документи, отримані електронною поштою без електронного цифрового підпису або каналами факсимільного зв'язку, не належать до офіційних.

Письмове клопотання судом так і не було отримано.

Представник відповідача в судові засідання 28.01.2015р., 16.02.2015р. не з'явився.

Ухвали суду направлялась на адресу відповідача, що вказана у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 27.12.2014р.: 84116, Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Генерала Батюка, б. 25, кв. 87 та на електронну адресу вказану відповідачем: , що відповідає вимогам ст. 64 ГПК України.

Згідно ст. 75 ГПК України та враховуючи, що строк у даній справі, передбачений ст. 69 ГПК України, спливає 18.02.2015р., справу № 908/5878/14 розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

20.04.2014р. між Первинною профспілковою організацією ОКП "Донецьктеплокомуненерго" (рекламодавець, позивач у справі) та ФОП Петренко Олександром Олександровичем (рекламіст, відповідач у справі) укладено договір на виготовлення та монтаж зовнішньої реклами (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, у порядку та на умовах визначених цим договором, рекламіст бере на себе зобов'язання щодо розроблення та виготовлення зовнішньої реклами (далі реклама) у інтересах рекламодавця, для об'єкту за адресою: Краснолиманський район, с. Щурово, вул. К.Маркса, 137, б/в "Юность".

Згідно п.5.1. договору вартість виконання робіт за даним договором складає 20400 грн.

Пунктом 8.1. договору встановлено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх обов'язків за цим договором.

22.04.2014р. відповідачем висталено позивачу рахунок № 69 на суму 20400 грн., який сплачений позивачем частково в сумі 16400 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 222 від 24.04.2014р.

18.12.2014р. позивач звернувся до суду внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором, з позовом про стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 16400 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Правовідносини сторін є господарськими.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За своєю правовою природою, договір по даній справі є договором підряду.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюється у договорі підряду.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Так, п. 4.3. договору сторони визначили обов'язок рекламодавця встановити рекламу протягом 11 робочих днів з моменту отримання передплати в розмірі 20400 грн.

Виходячи зі змісту коментованого пункту договору та враховуючи приписи ст.ст. 250, 253 ЦК України, умовою для настання у відповідача обов'язку здійснити рекламу позивачу, є сплата останнім передплати в розмірі 20400 грн.

Як свідчать матеріали справи, позивачем на виконання умов договору від 20.04.2014р., укладеного між сторонами, сплачено передплату в сумі 16400 грн., інших оплат за вказаним договором позивачем не здійснено.

Таким чином, обов'язок щодо виготовлення реклами протягом 11 днів, у відповідача ще не виник.

Згідно п.1.1. договору від 20.04.2014р., договір на даний час діє, сторонами доказів його припинення не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України).

Із змісту ч. 2 ст. 67 та ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України слідує, що сторони вільні у виборі предмету договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

За таких обставин, враховуючи визначені сторонами умови договору, зокрема, встановлений п.4.3. договору момент виникнення у рекламіста зобов'язання щодо виготовлення реклами, суд не вбачає прострочення відповідачем взятих на себе зобов'язань. Тож, посилання позивача у позові на ст. 611 ЦК України є безпідставним.

Договір не містить умови щодо обов'язку та строків повернення неповністю сплаченого авансу.

Суд звертає увагу позивача на те, що вимогу щодо розірвання договору на виготовлення та монтаж зовнішньої реклами від 20.04.2014р. ним суду не заявлено, на момент розгляду справи, договір є чинним, обов'язки сторін, в тому числі обов'язок позивача сплатити попередню оплату в повному розмірі (20400 грн.), за ним не припинено.

Претензія за вих.№ ПК119 від 30.10.2014р., копія якої надана позивачем в матеріали справи, судом до уваги не приймається, оскільки, доказів її надіслання на адресу відповідача позивачем не представлено. Так, на зворотньому боці претензії кульковою ручкою зазначена дата: "30.10.2014" та підпис, однак ані прізвища, ані будь яких інших даних, за допомогою яких суд міг би ідентифікувати належність підпису, поряд з ним не зазначено. Тож суд не має можливості встановити ким саме здійснено напис на зворотньому боці претензії, а від так, вказаний напис ("30.10.2014" та підпис невідомої особи) не може бути прийнятий судом, як доказ отримання претензії відповідачем.

Щодо посилання позивача на ст. 1212 ЦК України, як підставу позовних вимог, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1212 глави 83 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення зазначеної глави застосовуються і до відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Із змісту цієї норми слідує, що для встановлення чи набула особа відповідного зобов'язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, необхідно встановити наступні обставини: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, відсутність для цього підстав.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22.01.2013р. по справі № 5006/18/13/2012.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи доведено, що між сторонами в силу ст.ст. 11, 509 ЦК України, ст. 173 ГК України виникли договірні зобов'язання, оскільки між сторонами укладено договір підряду, за умовами якого відповідач зобов'язався розробити та виготовити зовнішню рекламу, після сплати позивачем попередньої оплати за договором в сумі 20400 грн.

Позивач не надав суду доказів підтвердження зворотного, доказів, що відповідач отримав грошові кошти або зберіг їх без достатньої правової підстави.

На підставі викладеного, позивачу відмовляється і у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за договором на виготовлення та монтаж зовнішньої реклами від 20.04.2014р. в розмірі 164000 грн., оскільки така вимога заявлена передчасно

Згідно зі ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 19.02.2015 р.

Суддя А.О. Науменко