ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р.Справа № 922/5226/13

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Бринцев О.В.

судді: Аюпова Р.М. , Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Гула Д.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро", м. Дніпропетровськ;
до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Енергоспецбуд", м. Харків;
про стягнення 1.918.986,88 гривень
за участю представників:

позивача - Заєць П.Л., довіреність № 127 від 22.07.2013 р.;

відповідача - Летючий В.П., довіреність від 17.09.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро" 18.12.2013 р. звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма "Енергоспецбуд". З урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 р. у сумі 1.918.986,88 гривень.

Представник позивача у судовому засіданні 16.02.2015 р. підтримує позов в повному обсязі. Подана представником позивача заява (вх. № 6132 від 16.02.2015 р.) про уточнення прохальної частини позову по суті є додатковими поясненнями по справі і тому долучається судом до матеріалів справи.

Відповідач заперечень проти позову (в редакції змінених позовних вимог) не надав. Разом з тим представник позивача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, подав клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення цивільної справи № 638/20879/13-ц яка знаходиться в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова.

Розглянувши вказане клопотання, суд відмовляє у його задоволенні враховуючи наступне.

Згідно до положень ч.1 ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

За змістом п.9 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

В контексті наведеного убачається, що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, що має наслідком відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 16.02.2015 р. оголошено перерву до 10 год. 45 хв. 19.02.2015 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Енергоспецбуд" (Позичальник) було укладено кредитний договір від 08.02.2012 року №08/02/2012-КЛВ (т. І а.с. 17-24), з подальшими змінами і доповненнями в редакції Договору №1 від 28.01.2013 року про зміну Кредитного договору №08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року (т. І а.с. 25-33).

Згідно пункту 1.1. Кредитного договору, Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування у сумі 1.000.000,00 гривень. Позичальник зобов'язувався повернути кредити, отримані в межах кредитної лінії, не пізніше 30 квітня 2013 року та сплатити проценти за користування кредитами, на умовах передбачених цим Договором.

Банк надає Позичальнику кредити на підставі письмових заяв-зобов'язань Позичальника про отримання кредитів в межах цього Договору, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів. Письмова заява-зобов'язання Позичальника про отримання кредитів повинна відповідати формі встановленій Банком (пункт 2.1. договору).

Як слідує з позовної заяви, 14.02.2012 року відповідач звернувся до Банку з заявою-зобов'язанням про надання кредиту у розмірі 1.000.000,00 грн. на строк з 14.02.2012 року по 07.02.2013 року.

Процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 22,5% річних. У разі прострочення повернення кредиту Позичальником, плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 27,5% річних (пункт 1.4. договору).

Факт надання кредиту у сумі 1.000.000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, а саме меморіальним ордером №К/516242 від 14.02.2012 року (т. І а.с. 34).

Відповідно до пункту 4.1 Кредитного договору, Позичальник відповідає перед Банком за зобов'язаннями, що випливають з цього Договору майном, грошовими коштами та майновими правами, на які може бути звернено стягнення відповідно до чинного законодавства України.

З пункту 5.1 вбачається, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до закінчення строку зазначеного в п. 1.1. цього Договору, а в невиконаній частині - до повного виконання зобов'язань за цим договором.

Як стверджує позивач в позовній заяві (в редакції заяви про зміну предмету позовної заяви від 16.02.2015 р. вх. № 5993, т. ІІ а.с. 54-55), Позичальник, в порушення умов Кредитного договору та приписів ст.ст. 526, 530 ЦК України прострочив виконання грошових зобов'язань перед Банком, і станом на 09.02.2015 року заборгованість ТОВ фірма «Енергоспецбуд» перед Банком за Кредитним договором становить 1.918.986, 88 грн. у тому числі: - загальна заборгованість за кредитом - 1.000.000 грн.; - заборгованість за процентами - 519.726,02 грн.; - інфляція за кредитом - 292.503,14 грн.; - інфляція за процентами - 106.757,72 грн.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, договір є обов"язковим для виконання сторонами, а зобов"язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, згідно з пункту 6.1. кредитного договору (в редакції договору №1 від 28.01.2013 р.), за несвоєчасне погашення одержаного кредиту, а також процентів за користування кредитом, Позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період такого прострочення, від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам. Пеня сплачується у гривнях за курсом НБУ на день сплати пені. Сплата пені не звільняє Позичальника від сплати процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами згідно з умовами цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення домовленості сторін , зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, не сплатив необхідні кошти для погашення заборгованості та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання за кредитним договором №08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 року.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, усні заперечення представника відповідача у судовому засіданні 16.02.2015 р. та 19.02.2015 р. жодними доказами не обгрунтовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

При цьому посилання представника відповідача на рішення Дзержинського районного суду у справі № 638/20879/13-ц як на підставу відмови в даному позові суд оцінює критично. При цьому суд виходить з наступного.

По-перше, відповідачем не доведено факт набуття цим рішенням законної сили. Навпаки з наданої відповідачем копії рішення та інших матеріалів вбачається, що вказане заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/20879/13-ц не набуло законної сили і підлягає перегляду самим же судом.

По-друге з тексту рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/20879/13-ц не випливає висновку про те, що стягувані в цивільно-правовому порядку суми та сума яка заявлена до стягнення в цьому процесі є тотожніми.

По-третє суд приймає до уваги п.3 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 враховує, що пред'явлення позову до солідарних боржників є правом, а не обов'язком банку чи іншої фінансової установи. Тому пред'явлення позову до одного з боржників не виключає можливість пред"явлення до іншого, оскільки зобов"язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а не фактом пред"явлення позову.

За таких обставин рішення Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/20879/13-ц не створює підстав господарському суду для відмови в позові, що розглядається у даній справі.

Немає також у даному випадку й підстав для припинення провадження у справі, оскільки і у відповідності до норм п.2 ч.1 ст. 80 ГПК України суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав. Натомість у справах № 638/20879/13-ц та № 922/5226/13 різний склад сторін та різний предмет спору: так у даній справі предметом спору є стягнення 1.918.986,88 грн. заборгованості за кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 р., у справі № 638/20879/13-ц - стягнення заборгованості за кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 р. у розмірі 175.284,43 грн.

Так само не вбачається наразі підстав для залишення позову без розгляду позов без розгляду, адже у відповідності до п.2 ч. 1 ст. 81 ГПК України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо, у провадженні господарського суду або іншого органу, який діє в межах своєї компетенції, є справа з господарського спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати у даній справі, які складаються з 38.379,73 грн. судового збору та 10.434,00 грн. витрат на проведення судової експертизи, покладаються на відповідача. Враховуючи, що витрати на проведення судової експертизи відповідачем сплачені, - стягненню з останнього на користь позивача підлягають витрати по сплаті судового збору.

Разом з цим, судові витрати у розмірі 1.147,00 грн. за вимогу немайнового характеру у позовній заяві в редакції від 18.12.2013 р. № 6/11-9421(платіжне доручення № 21-42334 від 13.12.2013 р., т. І а.с. 10) залишаються за позивачем, оскільки перелік підстав повернення судового збору, вказаний у ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір", є вичерпним і такої підстави як зміна предмету позову у ньому не міститься.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 526, 530, 549-552, 610, 611, 625, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу України , ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоспецбуд" (м. Харків, вул. Новгородська, буд. 3, офіс 407, І.к. 31149383) на користь Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Леніна, 17; ) заборгованість за Кредитним договором № 08/02/2012-КЛВ від 08.02.2012 р. у сумі 1.918.986,88 гривень та 38.379,73 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 24.02.2015 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В. Бринцев Р.М. Аюпова О.В. Макаренко

/Справа № 922/5226/13/