КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа№ 910/22915/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Ратушинська І.О. - за довіреністю,

від відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 р.

у справі № 910/22915/14 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат", м. Житомир

до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України", м. Київ

про стягнення заборгованості 35 525,33 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 р. Приватне акціонерне товариство "Житомирський меблевий комбінат" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості по Договору оренди №О-01/СZHT ZHT0607/060207 від 06.02.2007 р. в загальному розмірі 35 525,33 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 р. у справі №910/22915/14 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" до Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" про стягнення 35 525,33 грн. задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" на користь Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат" заборгованість у розмірі 34 133 грн. 90 коп., пеню в сумі 1 391 грн. 43 коп., судовий збір у розмірі 1 827 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "Телесистеми України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення в частині стягнення заборгованості у сумі 2 870,32 грн. та пені у сумі 160,80 грн. скасувати та у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано норми ч. 3 ст. 549, ч. 1 ст. 762 ЦК України, а також неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу зазначає про обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, направив до суду клопотання, в якому просить розглядати справу за відсутності його представника.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.02.2007 року між Закритим акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Телесистеми України" (орендар) укладено Договір оренди №О-01/С ZHT ZHT0607/060207 (Договір).

Відповідно до п.п.1.1. Договору орендодавець зобов'язується передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) місце загальної площею 10 кв.м біля димаря котельної для встановлення контейнера з обладнанням та місце загальною площею 1 кв.м на димарі для встановлення трубостійок з антенними пристроями, розташоване за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 77, а орендар зобов'язується сплачувати орендодавцю плату за користування.

Згідно п.4.1 договору №О-01/С ZHT ZHT0607/060207 від 06.02.2007р., за орендне місце орендар сплачує орендну плату за календарний місяць 2 500,00 грн., крім того ПДВ 20% 500,00 грн., всього: 3 000,00 грн.

У відповідності до п.4.2 договору, орендна плата вноситься один раз на місяць, починаючи з моменту фактичної передачі місця орендареві за актом прийому-передачі, не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим.

Пунктом 4.3 договору передбачено, що розмір орендної плати кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати, нарахованої за попередній місяць, на індекс інфляції за попередній місяць.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов, зокрема, договору та вимог зазначених Кодексів.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до акту приймання-передачі від 20.07.2007р. позивач передав відповідачу місце загальною площею 10 кв.м біля димаря котельної для встановлення контейнера з обладнанням та місце загальною площею 1 кв.м на димарі для встановлення трубостійок з антенними пристроями, розташоване за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 77.

20.07.2010р. між Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" та Приватним акціонерним товариством "Телесистеми України" було підписано акт повернення місця.

20.07.2010р. між сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди №О-01/С ZHT ZHT0607/060207 від 06.02.2007р., за змістом якої орендодавець зобов'язався передати орендарю в тимчасове платне користування (оренду) місце на технічному поверсі будівлі, що розташована за адресою: м.Житомир, вул.Київська, 77, площею 10 кв.м для встановлення контейнера з обладнанням та площею 1 кв.м для встановлення щогли з антенними пристроями, а орендар зобов'язався оплачувати орендодавцю орендну плату згідно умов даного договору.

Відповідно договору оренди №О-01/С ZHT ZHT0607/060207 від 06.02.2007р. та додаткової угоди до даного договору від 20.07.2010р., 20.07.2010р. сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі місця.

Позивач належно виконав свій обов'язок щодо надання Приватному акціонерному товариству "Телесистеми України" в оренду місце на технічному поверсі будівлі, що розташована за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 77, площею 10 кв.м для встановлення контейнера з обладнанням та площею 1 кв.м для встановлення щогли з антенними пристроями.

За приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться в ст.759 Цивільного кодексу України.

За змістом ч.3 ст.285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі вплачувати орендну плату.

Частиною 1 ст.762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом п.п.4.1, 4.2, 4.3 договору №О-01/С ZHT ZHT0607/060207 від 06.02.2007р., за орендне місце орендар сплачує орендну плату в розмірі 3 000,00 грн., в тому числі ПДВ 20%, з один календарний місяць. Розмір орендної плати кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати, нарахованої за попередній місяць, на індекс інфляції за попередній місяць. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно, не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Враховуючи вказані положення укладеного між сторонами договору оренди, з урахуванням індексів інфляції гривні за даними Державного комітету статистики України починаючи з дати фактичної передачі місця орендареві за актом приймання-передачі, відповідач зобов'язаний був оплатити:

- за травень 2014р. - 6 564,28 грн. в строк до 15.06.2014р.;

- за червень 2014р. - 6 813,72 грн. в строк до 15.07.2014р.;

- за липень 2014р. - 6 881,86 грн. в строк до 15.08.2014р.;

- за серпень 2014р. - 6 909, 38 грн. в строк до 15.09.2014р.;

- за вересень 2014р. - 6 964,66 грн. в строк до 15.10.2014р.

Всупереч умов договору та норм діючого законодавства відповідач свої зобов'язання не виконав, орендну плату за період з травня 2014р. по вересень 2014р. у встановлений договором строк не оплатив.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку щодо наявності у Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" перед Приватним акціонерним товариством "Житомирський меблевий комбінат" основної заборгованості в сумі 34 133,90 грн.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 391,43 грн. за період з 16.05.2014р. по 16.10.2014р., а саме:

- на суму 6354,58 грн. - період нарахування пені з 16.05.2014р. по 16.10.2014р.;

- на суму 6564,28 грн. - період нарахування пені з 16.06.2014р. по 16.10.2014р.;

- на суму 6813,72 грн. - період нарахування пені з 16.07.2014р. по 16.10.2014р.;

- на суму 6881,86 грн. - період нарахування пені з 16.08.2014р. по 16.10.2014р.;

- на суму 6909, 38 грн. - період нарахування пені з 16.09.2014р. по 16.10.2014р.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За змістом ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Розрахунок пені здійснюється за формулою: Пеня = С х 2УСД х Д : 100, (де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення).

Таким чином, керуючись діючим законодавством, позивачем нараховано та пред'явлено до стягнення пеню за період з 16.05.2014р. по 16.10.2014р. в сумі 1 391,43 грн.

Проте, за обґрунтованими висновками суду першої інстанції, розрахунок суми пені, проведений позивачем, не є арифметично вірним, суперечить вимогам діючого законодавства та фактичним обставинам справи враховуючи наступне:

Так, відповідач мав оплатити:

- за травень 2014р. - 6564,28 грн. в строк до 15.06.2014р. (пеня нараховується з 16.06.2014р.);

- за червень 2014р. - 6813,72 грн. в строк до 15.07.2014р. (пеня нараховується з 16.07.2014р.);

- за липень 2014р. - 6881,86 грн. в строк до 15.08.2014р. (пеня нараховується з 16.08.2014р.);

- за серпень 2014р. - 6909, 38 грн. в строк до 15.09.2014р. (пеня нараховується з 16.09.2014р.);

- за вересень 2014р. - 6964,66 грн. в строк до 15.10.2014р. (пеня нараховується з 16.10.2014р.).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що загальний розмір пені за вказаний вище період становить 1 396, 19 грн.

Проте, в позовній заяві позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в розмірі 1 391,43 грн. Так, заявляти вимоги про стягнення суми пені у меншому розмірі ніж передбачено законодавством, що за думкою позивача відповідає фактичним обставинам та правовідносинам сторін, є правом Приватного акціонерного товариства "Житомирський меблевий комбінат", як особи інтереси якої порушені.

У зв'язку з цим, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 1 391,43 грн. підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ПАТ «Телесистеми України» вказується на невірне використання розмірів індексу інфляції за період з 2008 по 2013 роки, що призвело до завищення орендної плати на 2870,32 грн.

Проте, як свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення, орендна плата за період з 2008 по 2013 роки включно нараховувалася та сплачувалася ПрАТ "Телесистеми України" із застосуванням індексів інфляції в розмірах, які обраховані в додатку до позовної заяви та які враховані судом першої інстанції при визначенні розмірів орендної плати по Договору оренди №0-01/С 2НТ 2НТ0607/060207 від 06.02.2007 року.

На підтвердження правильності розрахунку орендної плати за перше півріччя 2013 року ПрАТ "Телесистеми України" підписано Акт звірення розрахунків від 30.06.2013 року, копія якого додана до заперечень на апеляційну скаргу.

Тобто, розмір орендної плати за квітень 2014 року в розмірі 6354,58 грн. погоджено Сторонами Договору оренди шляхом фактичної сплати орендної плати у вказаному розмірі та оформленням відповідних бухгалтерських документів.

Таким чином, твердження відповідача про помилкове стягнення з ПАТ «Телесистеми України» 2870,32 грн. заборгованості за Договором оренди спростовується наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про задоволення позову повністю, з даним висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення суду першої інстанції відповідає законодавству, матеріалам справи та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Телесистеми України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2014 р. у справі № 910/22915/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/22915/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв