ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа № 908/4035/14

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Черленяк М.І., суддя Ільїн О.В. , суддя Хачатрян В.С.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників:

позивача - Ревенкова Я.Ю. (довіреність №12/174, від 04.04.2014 року);

відповідача - Винтоняк Д.А. (довіреність № 41/01 Від 21.11.2014 року),

розглянувши у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№103З/1-12) на рішення господарського суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року у справі №908/4035/14

за позовом Маріупольського виробничого підприємства "Азовреле" Українське м. Маріуполь, Донецька обл.

до Комунального комерційного підприємства "Маріупольтепломережа", м. Маріуполь, Донецька обл.,

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2014 року Маріупольське виробниче підприємство "Азовреле" Українського товариства глухих звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Комунального комерційного підприємства "Маріупольтепломережа" про визнання з моменту укладення недійсним договору № 98 від 01.10.2005 року в частині додаткової угоди за № 2 від 13.10.2010 року.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25 листопада 2014 року у справі № 908/4035/14 (суддя Кагітіна Л.П.) в позові відмовлено в повному обсязі.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вважає рішення прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду від 25.11.2014 року № 908/4035/14 скасувати і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Також позивач вважає, що при укладанні додаткової угоди № 2 від 13.10.2010 року до договору № 98, відповідач у п.п. а) п. 4.1 зазначив про зміну опалюваної жилої на 523,20 м. кв., тим самим виділив 119,9 м. кв. із опалюваної площі на що не мав право.

Відповідач надіслав відзив (вх. № 2515, від 12.02.2015 року) на апеляційну скаргу в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду Запорізької області від 25.11.2014 року по справі 908/4035/14 залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу, а представник відповідача відзив на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього у судовому засіданні представника позивача та відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 жовтня 2005 року між Комунальним комерційним підприємством "Маріупольтепломережа" (відповідачем у справі) та Маріупольським виробничим підприємством "Азовреле" Українського товариства глухих (позивачем у справі) було укладено договір № 98 на відпуск теплової енергії для житлового фонду (надалі - договір), відповідно до умов якого постачальник прийняв на себе зобов'язання постачати теплоносії для житлового фонду, що знаходиться на балансі споживача (п.1.1 договору). За змістом дислокації до договору опалення та гаряче водопостачання мають постачатися до приміщення за адресою вул. Енгельса, 42 (гуртожиток); загальна площа опалення - 618 м. кв.

Розділами 2 та 3 договору сторони узгодили обов'язки та права постачальника та споживача.

Згідно з п. 4.1 договору, оплату за теплову енергію, що отримують абоненти, які мешкають у житлових будинках, споживач здійснює шляхом збору коштів з фізичних осіб з метою їх подальшого перерахування постачальнику не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунка за тарифами, встановленими договором. Вартість послуг складає: а) за опалення гуртожитку при розрахунку за приборами обліку при тарифі 93,80 грн. / 1Гкал з ПДВ; б) за гаряче водопостачання житлового фонду при споживанні гарячої води від ЦТП при нормі на 1 людину - 2,01 куб.м. при тарифі 4,46 грн./ куб.м. з ПДВ

Додатком до договору є дислокація житлових будинків із вказівкою на неподільність оплати на 1 арк. від 01.10.2005 року, згідно якої теплопостачання здійснювалось за адресою вул. Енгельса, 42. Загальна площа опалення - 618 м. кв.

26.02.2010 року представниками ККП "Маріупольтепломережа" під час проведення обстеження приміщень гуртожитку за адресою: м. Маріуполь, вул. Енгельса, 42, було виявлено, що приміщення загальною площею 119,9 кв.м. передані в оренду суб'єктам господарювання та не використовуються для проживання осіб.

Листом № 1201/04 від 17.03.2010 року ККП "Маріупольтепломережа" звернулося до Маріупольського виробничого підприємства "Азовреле" Українського товариства глухих з пропозицією укласти договір на відпуск теплової енергії до нежитлових приміщень за адресою: вул. Енгельса, 42.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між сторонами укладено договір № 47 на відпуск теплової енергії від 01.10.2009 року, яким згідно дислокації до цього договору було узгоджено умови теплопостачання до нежитлових приміщень по вул. Енгельса, 42 площею 119,90 кв. м.

16.03.2010 року на адресу позивача теплопостачальною організацією було направлено лист за вих. № 1201/04, в якому відповідач, з посиланням на встановлений перевіркою факт наявності нежитлових приміщень, вказав необхідність укладення договору на ці приміщення та зазначив про надання в строк до 24.03.2010 року відповідних документів.

Листом від 29.03.2010 року за вих. № 01/74 позивач звернувся до ККП "Маріупольтепломережа" з проханням укласти договір на відпуск теплової енергії до нежитлових приміщень, які знаходяться у гуртожитку. У додатках до листа зазначені реєстраційні документи, необхідні для укладання договору, та вказано, що кількість орендаторів - шість осіб, режим роботи - п'ятиденна робоча неділя.

13.10.2010 року сторонами підписано додаткову угоду № 2 до договору, якою сторони у зв'язку із зміною опалювальної площі гуртожитку дійшли згоди про прийняття з 01.09.2009 року розділу 4 договору у новій редакції:

Згідно п. 4.1. за отриману теплову енергію споживач здійснює сбір коштів з фізичних осіб з метою їх подальшого перерахування постачальнику не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним, протягом 5-ти днів з моменту отримання рахунка. Рахунок вручається постачальником під розписку уповноваженій особі або робітнику підприємства споживача. У випадку неотримання рахунка до 20-го числа місяця, наступного за звітним, споживач зобов'язаний самостійно отримати рахунок у постачальника. Вартість послуг: а) за опалення гуртожитку при розрахунку по приладам обліку на опалювальну площу 523,20 кв. м., при тарифі 255,08 грн./Гкал.; б) за гаряче водопостачання житлового фонду при споживанні гарячої води норма на 1 люд.- 2,01 куб.м. при тарифі 12,22 грн./куб.м.".

Отже, після укладення договору № 47 сторонами було внесено зміни до договору № 98 від 01.10.2005 року шляхом укладення додаткової угоди № 2 від 13.10.2010 року, яка стосувалася зменшення опалювальної площі на розмір площі приміщень, що становили предмет договору № 47.

При укладанні додаткової угоди № 2 до договору № 98 сторонами були узгоджені істотні умови для даного виду зобов'язань, додаткова угода є підписаною сторонами, скріпленою гербовими печатками та виконується сторонами.

Наведене свідчить, що зміни до договору № 98 на відпуск теплової енергії було внесено відповідно до вимог чинного законодавства, за ініціативи споживача у зв'язку із виділенням частини площі приміщень гуртожитку у інший договір, при цьому позивачем були вивчені істотні умови договору № 47 та додаткової угоди № 2 до договору № 98, жодних зауважень не наведено. Аналіз змісту оспорюваного правочину свідчить, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах, які визнані законом та необхідні для договорів такого виду.

Колегія суддів зазначає, оспорюваний правочин укладено у формі, встановленій законом, з дотриманням загальних вимог, додержання яких є необхідним для його чинності. Жодний з пунктів договору не суперечить вимогами чинного законодавства. Також слід зазначити, що договір № 98 в редакції додаткової угоди сторонами виконувався протягом тривалого часу і протягом всього часу дії договору з моменту укладення додаткової угоди № 2 споживачем отримувалися рахунки на меншу опалювальну площу без жодних зауважень.

Щодо посилання позивача на відсутність у гуртожитку нежитлових приміщень в силу норм закону, слід зазначити, що існування в межах будівлі гуртожитку нежитлових приміщень не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до Закону України "Про об'єднання співвласників багатоповерхового будинку" від 29.11.2001 № 2866-ІП, ДБН В.2.2-15-2005 від 18.05.2005 року № 80 нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно - правових відносин.

Наказ Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року "Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян" визначає нежилі приміщення у гуртожитку як приміщення адміністративного, господарського та іншого призначення (для проведення культурно-масових заходів та навчання, спортивних занять, відпочинку, громадського харчування, медичного і побутового обслуговування тощо), які входять до житлового комплексу гуртожитку, але не належать до житлового фонду і є самостійними об'єктами цивільно-правових відносин.

Крім того, згідно з п. 2.50 розділу "Нежитлові поверхи (приміщення)" ДБН В.2.2.-15-2005 у першому, другому та цокольних поверхах житлового будинку допускається розміщувати приміщення адміністративні, магазинів роздрібної торгівля, громадського харчування, побутового обслуговування тощо.

Згідно інвентаризації від 04.04.2003 року за межами житлового блоку наявні - колясочні, комори, підвали, технічні приміщення, а також приміщення, які використовуються для розміщення обслуговуючого персоналу, складські приміщення. Аналогічні відомості містяться у наданому до матеріалів справи листі МКП "Маріупольське БТІ" № 49 від 06.02.2012 року.

Також, відповідно до Технічної характеристики багатоповерхового будинку, загальна площа будівлі складає 643,10 кв.м., з якої жила площа - 172,0 кв.м.

Таким чином, укладаючи додаткову угоду № 2 до договору на відпуск теплової енергії № 98 сторони керувалися тим, що фактично частина площі гуртожитку використовується не для проживання осіб, а здається в оренду суб'єктам господарювання, які використовують ці приміщення для здійснення підприємницької діяльності, а отже і нарахування за послуги з теплопостачання по тарифу для житлових приміщень не можливе.

Жодний з пунктів оскарженого правочину не суперечить вимогами чинного законодавства, будь - які обставини, які могли б бути підставою для визнання його недійсним, відсутні. Договір укладений у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Дослідивши та оцінивши наявні в справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не надав належних в розумінні приписів ст. 34 ГПК України доказів, які свідчили б про неправомірність договору.

В основу рішення суду першої інстанції було покладено одночасно дві підстави для відмови в задоволені позову. Необґрунтованість позовних вимог, та сплив строку позовної давності, що є взаємовиключними обставинами для відмови в задоволені позову.

Застосування двох взаємовиключних підстав як це було застосовано судом першої інстанції не допускається. Але зазначена помилка не привела до прийняття неправильного рішення, по суті.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо застосування позовної давності, адже позовна давність застосовується, коли позов є обґрунтованим.

Відповідно до п. 2.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Колегія суддів, з урахуванням зазначеного дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв оскаржуване рішення обґрунтовано, з урахуванням матеріалів справи тому рішення господарського суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року у справі №908/4035/14 підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 33, 43, 85, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105, Господарського процесуального кодексу України судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25 листопада 2014 року у справі №908/4035/14 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 18.02.2015 року

Головуючий суддя Черленяк М.І.

Суддя Ільїн О.В.

Суддя Хачатрян В.С.