ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015 року Справа № 904/8473/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А. - доповідача,

суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.

секретар судового засідання Малик С.О.

представники сторін:

від позивача: Скрипник О.А., представник , довіреність б/н від 14.11.14;

від відповідача: Солодовников А.В., представник, довіреність № 01/155 від 03.02.15;

представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Екотехінформ"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року у справі № 904/8473/14

за позовом Приватного підприємства "Екотехінформ", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "АКСІОМА", м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, м.Київ

про виконання платіжних доручень,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.11.2014 року у справі № 904/8473/14 (суддя Ярошенко В.І.) в задоволені позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цієї процедури порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом "Про банки і банківську діяльність".

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Просить оскаржуване ним рішення скасувати, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги, зобов'язати відповідача виконати платіжні доручення позивача від 08.10.2014 року.

Зазначає, що його позов підлягає задоволенню відповідно до норм ст.ст.526, 629, 1066, 1068, 1073, 1074 Цивільного кодексу України, п.8.1 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Посилання суду першої інстанції на п.1 ч.5 ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо неможливості здійснення під час тимчасової адміністрації задоволення вимог вкладників скаржник вважав безпідставним.

Апелянт вважає, що він не є вкладником у розумінні п.4 ч.1 ст.1 вказаного Закону.

Відповідач у поясненні на апеляційну скаргу заперечував проти правової позиції позивача та зазначав, що дії банку відповідають положенням п.8.4 ст.8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та аналогічним положенням пункту 4 глави 2 розділу І Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 16.08.2006 року N 320.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення - без змін.

12.01.2015 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надішло пояснення, в якому Фонд висловив думку стосовно апеляційної скарги та підтримав позицію відповідача.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, заслухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 12.01.2012 року між Приватним підприємством "Екотехінформ" (далі - позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Аксіома" (далі - відповідач,Банк) було укладено договір № 001/78 на розрахунково-касове обслуговування за допомогою програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" (далі - договір).

Відповідно до розділу 1 договору предметом договору є організація здійснення електронних платежів за допомогою програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк".

Як встановлено судом першої інстанції, договір визначає порядок і характер робіт, необхідних для здійснення електронних платежів за допомогою вказаного комплексу.

Використання клієнтом програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" не виключає можливість здійснення платежів з використанням відповідних розрахункових (платіжних) документів.

08.10.2014 року позивачем передано на виконання відповідачу платіжні доручення від 08.10.2014 року № 165 на суму 121 652, 85 грн. та від 08.10.2014 року № 166 на суму 162 847, 15 грн. із призначенням платежу "плата за користування надрами для видобування корисних копалин".

Згідно із ч.1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Положеннями ст. 1071 Цивільного кодексу України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст.1074 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 8.4 ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. Внутрішньобанківський переказ виконується в строк, встановлений внутрішніми нормативними актами банку, але не може перевищувати двох операційних днів.

Аналогічні положення містяться в пункті 4 глави 2 розділу І Інструкції про міжбанківський переказ коштів в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 16.08.2006 року N 320.

Постановою Правління Національного банку України від 09.10.2014 року № 649/БТ відповідача віднесено до до категорії неплатоспроможних банків.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 110 від 09.10.2014 року призначено тимчасову адміністрацію з 10.10.2014 року та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ"Комерційний банк "Аксіома" - Кухарева В.В. (а.с. 14).

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "КБ "Аксіома" запроваджено строком на три місяці з 10.10.2014 року по 10.01.2015 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 Цивільного кодексу України особливість ліквідації банків встановлюється законом про банки і банківську діяльність.

Процедура ліквідації банку визначена главою 16 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та передбачає певний порядок виявлення кредиторів банку та погашення їх вимог в ході ліквідаційної процедури.

Частиною 6 статті 77 Закону України "Про банки та банківську діяльність" встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно з частиною 8 статті 91 Закону України "Про банки та банківську діяльність" з дня прийняття рішення про відкликання ліцензії та призначення ліквідатора вимоги по зобов'язанням банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.

Відповідно до статей 91, 93, 96 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово шляхом проведення зарахування зустрічних однорідних вимог, зокрема, кредиту та банківського вкладу.

Таким чином, у процесі ліквідаційної процедури банку визначається заборгованість кожному кредитору банку та встановлюється черговість погашення вимог кредиторів, що унеможливлює індивідуальне задоволення вимог окремого кредитора позачергово.

Статтею 93 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено порядок здійснення ліквідатором заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, яким передбачено зокрема, складання переліку акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження Національним банком України.

Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється в порядку, встановленому статтею 96 цього Закону.

Розрахунок за визнаними кредиторськими вимогами здійснюється на підставі переліку (реєстру) кредиторських вимог, що затверджується у встановленому Національним банком України порядку.

Відповідно до частини 6 статті 49 Закону України "Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Таким чином, до введення ліквідаційної процедури порушення діючого законодавства з боку відповідача у правовідносинах з позивачем, що склалися згідно договору на розрахунково-касове обслуговування за допомогою програмно-технічного комплексу "Клієнт-Банк" №001/78 станом на час введення ліквідаційної процедури було відсутнє .

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цієї процедури порядку погашення вимог кредиторів, встановленого Законом "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, апелянт не спростував висновки оскаржуваного судового рішення і підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Рішення суду є законним та обгрунтованим.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд апеляційної скарги слід віднести на позивача по справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від від 17.11.2014 року у справі № 904/8473/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному

обсязі 20.02.2015 року.