КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2015 р. Справа№ 910/21556/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Царук І. О.

За участю представників:

від позивача: Могир О. Ю. - представник за довіреністю від 01.12.2014

від інших учасників судового процесу: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2014

у справі № 910/21556/14 (суддя Гулевець О. В.)

за позовом Військового прокурора Вінницького гарнізону в інтересах держави в особі

Державного підприємства «45 експериментальний механічний завод»

до 1. Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»

2. Приватного підприємства «БНВ-Електро»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів

Сорочан Сергій Віталійович

про визнання недійсним договору іпотеки (майнової поруки) від 27.09.2007 року, зареєстрованого за номером № 2730

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про визнання недійсним укладеного між відповідачем 1 та відповідачем 2 договору іпотеки (майнової поруки) від 27.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2730.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.12.2014, повний текст якого складений 22.12.2014, у справі № 910/21556/14 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджується той факт, що відповідач 2 не мав права власності на нежитлові будівлі, які розташовані у м. Вінниці по вул. Червоноармійській, 57 А та складаються із будівлі складу літ. «№ 4» загальною площею 7031,1 кв.м та будівлі гаражу електричного транспорту літ. «№ 3» загальною площею 992,1 кв.м., передача в іпотеку яких є предметом спірного договору та, відповідно, не мав права на розпорядження цим майном,

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21556/14 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк»послався на те, що спірне рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Так, відповідач 1 послався на те, що рішення Господарського суду Вінницької області у справі № 6/17-08, яким було визнано право власності на спірне майно за державою в особі Міністерства оборони України, було прийняте 17.06.2008, тобто пізніше, ніж укладений спірний договір іпотеки, а відтак, станом на дату укладення такого договору відповідач 2 був власником спірного майна і в нього було відповідне майнове право на розпорядження таким майном.

Крім того, відповідач 1 зазначив про те, що позивачем невірно обраний спосіб захисту прав, оскільки права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсною угоди, стороною в якій така особа не є, тобто із застосуванням правового механізму, встановленого ст. 216 ЦК України, незалежно від того, чи відповідає спірну угода закону, захист прав такої особи можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову з дотримання вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Ухвалою від 28.01.2015 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Військова прокуратура Вінницького гарнізону, відповідач 1, відповідач 2 та третя особа в судове засідання представників не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників військової прокуратури Вінницького гарнізону, відповідача 1, відповідача 2 та третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

27.09.2007 Відкрите акціонерне товариство «Банк Універсальний», правонаступником якого є відповідач 1, як заставодержатель та відповідач 2 як іпотекодавець уклали договір іпотеки (майнової поруки), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2730 (далі Договір) (а.с. 165-166 т. 1).

Згідно з п. 1.1 Договору він забезпечує вимоги відповідача 1, що випливають з кредитного договору № 15/04/1023к-07 від 27.09.2007, а також будь-яких додаткових угод до нього, укладеного між третьою особою та відповідачем 1.

Відповідно до п. 1.2.1 Договору в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 15/04/1023к-07 від 27.09.2007 відповідач 2 надав в іпотеку належні йому на праві власності будівлі: склад цеху № 4 літерою № 4 загальною площею 7 031,1 кв.м., гаражу електричного транспорту літерою № 3 загальною площею 992,1 кв.м., місцезнаходження яких є: м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 57 А (далі Майно).

Вказаним пунктом також встановлено, що предмет іпотеки належить відповідачу 2 на підставі рішення постійно діючого третейського суду при товарній біржі «Товарна Універсальна Біржа «Сальдо» Вінницької області, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднання бюро технічної інвентаризації» 10.09.2007, справа № 001-10/09-07 М, за реєстровим номером № 905, в реєстровій книзі № 17.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор, посилається на те, що відповідач 2 не був законним власником спірного майна, а отже, не мав права на передачу такого майна в іпотеку, оскільки спірне майно вибуло з власності держави поза її волею на підставі незаконного та в подальшому скасованого рішення, що є підставою для визнання Договору недійсним.

Суд першої інстанції погодився із позицією прокуратури та задовольнив позовні вимоги про визнання Договору недійсним, що колегія суддів вважає вірним з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьої, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що:

- судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.;

- зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України);

- відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.06.2008 у справі № 6/17-08 за позовом першого заступника прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України м. Київ до ПП «БНВ-Електро» про усунення перешкод у користуванні майном (а.с. 67-69 т. 1), встановлено, що спірне Майно вибуло з власності Міністерства оборони України не з його волі, а у примусовому порядку за рішенням суду, яке у подальшому скасовано, з огляду на такі обставини:

- постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 27.06.2007 у справі № 2-а-3593 задоволено позов Янковського Ігоря Анатолійовича до Регіонального відділення Фонду державного майна України та ДП МО України «45 експериментально-механічний завод» визнано відмову Регіонального відділення Фонду державного майна України у Вінницькій області в передачі на приватизацію орендованого майна неправомірною і після встановлення факту отримання коштів ДП МОУ «45 експериментально-механічний завод» від ТОВ «Енергоргоінтеграція-Україна» зобов'язано ВООБТІ здійснити державну реєстрацію права власності на придбане Майно;

- на підставі рішення Замостянського районного суду від 27.06.2007 Комунальне підприємство «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» 02.08.2007 зареєструвало за ТОВ «Енергоінтеграція-Україна» право власності на вищезазначене майно ДП «45 експериментально-механічний завод»;

- Ленінський районний суд м. Вінниці 29.08.2007, розглянувши цивільну справу за позовом Козюберди С.О. до ТОВ «Енергоінтеграція-Україна» про витребування майна з незаконного володіння та стягнення заборгованості, затвердив мирову угоду від 09.08.2007, укладену між директором Виробничо-комерційного підприємства «Мотор» ЛТД та Козюбердою С.О. та ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», за умовами якої ТОВ «Енергоінтеграція-Україна» в рахунок погашення заборгованості передало у власність Виробничо-комерційному підприємству «Мотор» ЛТД, окрім іншого, спірне Майно ДП МО «45 експериментально - механічного заводу»;

- на підставі мирової угоди від 09.08.2007, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.08.2007, ВООБТІ 04.09.2007 зареєструвало за Виробничо-комерційним підприємством «Мотор» ЛТД у формі товариства з обмеженою відповідальністю право власності на спірне Майно;

- в подальшому, Постійно діючий третейський суд при Товарній Біржі «Товарна Універсальна Біржа «Сальдо» своїм рішенням від 10.09.2007 затвердив мирову угоду від 10.09.2007, відповідно до якої Виробничо-комерційне підприємство «Мотор» ЛТД у формі товариства обмеженою відповідальністю в рахунок погашення заборгованості передало у власність ПП «БНВ-Електро» спірне Майно;

- рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 18.10.2007. рішення цього ж суду від 27.06.2007, відповідно до якого право власності на спірне Майно від ДП МО «45- експериментально-механічного заводу» перейшло до ТОВ «Енергоінтеграція-Україна», скасоване за нововиявленими обставинами та у задоволенні позову Янковському І.А до регіонального відділення Фонду Державного майна України у Вінницькій області, ДП МО «45 експериментальний механічний завод» про визнання відмови в передачі на приватизацію протиправною - відмовлено.

Вказаним рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.06.2008 р у справі № 6/17-08 повернуто державі в особі Міністерства оборони України спірне Майно, право вланості на вказане Майно визнане за державою в особі Міністерства оборони України.

Згідно з реєстраційним посвідченням на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам (а.с. 70 т. 1), виданим 15.09.2008 Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації», спірне нерухоме майно зареєстровано за Державою в особі Міністерства оборони України на підставі рішення Господарського суду Вінницької області від 17.06.2008 справа № 6/17-08.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З відмітки на копії зазначеного рішення слідує, що воно 02.07.2008 набрало законної сили.

Враховуючи, що рішення Господарського суду Вінницької області від 17.06.2008 у справі № 6/17-08 набрало законної сили, факти встановлені в ньому, і зокрема факт незаконного переходу до відповідача 2 права власності на спірне нерухоме майно, що є предметом оспорюваного правочину, є встановленим рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.06.2008 у справі № 6/17-08 та не потребує доказування у цій справі.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна, за умов, зокрема, якщо нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Отже, умовою передачі майна в іпотеку є факт наявності у іпотекодавця відповідних повноважень на розпорядження таким майном, що кореспондується з положеннями чинного законодавства щодо непорушності права власності.

Проте, з огляду на обставини, які встановлені вище, відповідач 2 станом на дату укладення Договору не був власником спірного Майна, та, відповідно, не мав права на передачу сказаного Майна в іпотеку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для визнання Договору недійсним з заявлених прокурором підстав та правомірно задовольнив позовні вимоги в повному обсязі, визнавши недійсним укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 договір іпотеки (майнової поруки) від 27.09.2007, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Рудик Л. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2730. Рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Щодо посилань відповідача 1 на те, що у момент укладання Договору відповідач 2 надав в іпотеку належне йому на праві власності майно, яке він набув за мировою угодою, що була затверджена рішенням Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Товарна універсальна біржа «Сальдо», слід зазначити, що вказані посилання не спростовують як того факту, що майно вибуло з володіння держави незаконно, так і факту визнання права власності на вищезазначене майно за державою в особі Міністерства оборони України рішенням Господарського суду Вінницької області від 17.06.2008 у справі № 6/17-08.

При цьому, звертаючись до суду з цим позовом, прокурор фактично просить не витребувати майно з чужого незаконного володіння, як вважає відповідач 1, а усунути перешкоди у користуванні позивачем спірним майном, а в такому разі обраний прокурором спосіб захисту прав позивача не суперечить приписам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21556/14 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на відповідача 1.

Керуючись ст.ст. 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21556/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2014 у справі № 910/21556/14 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/21556/14.

Повний текст постанови складено: 23.02.2015

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха