ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Справа № 918/2023/14

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом Рівненської міської ради (далі - Рада) до товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД "АЕК" (далі - Товариство) про внесення змін до договору,

за участі представників:

позивача: Горчак Ю.П. за дов. від 6 січня 2015 року № 08-6,

відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2014 року Рада звернулася до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 16 серпня 2000 року між нею та Товариством був укладений договір оренди на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 106, за умовами якого Рада для обслуговування виробничої бази передала відповідачу у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 15 771 м2, розташовану у місті Рівному по вулиці Будівельників, 4. Вказаною угодою орендна плата за спірну земельну ділянку була визначена на рівні 1 727 грн. 00 коп. Рішенням Ради від 4 липня 2013 року № 3122 було затверджено технічну документацію та введено в дію нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки, яка з 1 січня 2014 року становить 5 694 960 грн. 77 коп., у зв'язку з чим листом від 8 вересня 2014 року № 08-3036 позивач звернувся до Товариства з пропозицією укласти додатковий договір до вищезазначеної угоди щодо збільшення розміру орендної плати за орендовану відповідачем земельну ділянку. У той же час вказана пропозиція була залишена Товариством без відповіді та задоволення. Оскільки спірним договором було передбачено перегляд розміру орендної плати, а відповідач ухиляється від внесення відповідних змін щодо збільшення розміру орендної плати у цей правочин, Рада, посилаючись на статті 632, 651, 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 201, 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Закон України "Про оренду землі" (далі - Закон), просила суд внести зміни до пункту 2.1 укладеного між сторонами спірного договору оренди, і викласти його у наступній редакції:

"Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5 694 960 (п'ять мільйонів шістсот дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 77 коп., - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 02-17/240-1 виконаний управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області станом на 1 січня 2014 року.

Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 170 848 (сто сімдесят тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 82 коп., що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 02-17/240-1 виданий управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області відповідно до протоколу від 19 серпня 2014 року № 15 засідання комісії по встановленню розмірів орендної плати за земельні ділянки.

Орендар зобов'язується вносити орендну плату за новими ставками з 1 січня 2014 року".

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29 грудня 2014 року порушено провадження у справі № 918/2023/14 та призначено її до розгляду на 14 січня 2015 року.

Ухвалою суду від 14 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 28 січня 2015 року.

Ухвалою суду від 28 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 11 лютого 2015 року.

У судовому засіданні 11 лютого 2015 року представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку свого повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки на адресу суду не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що коли ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова).

Ухвала суду про порушення провадження у даній справі від 29 грудня 2014 року, а також ухвали про відкладення розгляду справи від 14 січня 2015 року і від 28 січня 2015 року були надіслані відповідачу за адресою, вказаною у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а саме: 33016, місто Рівне, вулиця Будівельників, будинок 4. Проте вказані поштові відправлення були повернуті підприємством поштового зв'язку з посиланням на закінчення терміну їх зберігання (а.с. 18-19, 26-27, 43-44).

Отже, за змістом вищезазначеної норми Товариство завчасно та належним чином було повідомлене про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

Слід також зазначити, що будь-які інші відомості щодо можливого місцезнаходження чи фактичного перебування відповідача у матеріалах даної справи відсутні.

Крім того, при поданні до господарського суду Рівненської області цієї позовної заяви Радою було надано докази направлення цієї заяви та доданих до неї документів відповідачу. Так, з долученого опису вкладення у цінний лист вбачається, що матеріали позовної заяви з усіма доданими до неї документами були направлені Товариству 29 грудня 2014 року, про що свідчить відбиток календарного штемпеля, проставлений працівником відділення поштового зв'язку на вказаному описі вкладення (а.с. 5).

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання відповідного відзиву на позовну заяву Ради.

Частиною 1 статті 77 ГПК України встановлено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

З огляду на викладене та зважаючи на те, що у матеріалах справи наявні всі документи, необхідні для повного, всебічного та об'єктивного вирішення даного спору, а явка уповноваженого представника відповідача у судове засідання обов'язковою не визнавалася, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі Товариства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ради від 4 липня 2000 року № 310 Товариству за рахунок забудованих земель відкритого акціонерного товариства "Рівнеагробудкомплект" було надано в тимчасове користування на умовах оренди строком на сорок дев'ять років земельну ділянку площею 15 771 м2 у місті Рівномупо вулиці Будівельників, 4 для обслуговування його виробничої бази (а.с. 29-31). Крім того, даним рішенням відповідача було зобов'язано погодити умови договору оренди з Управлінням економіки міста та Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Ради.

На підставі вищезазначеного рішення 16 серпня 2000 року між Радою та Товариством був укладений договір оренди на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) № 106, за умовами якого позивач надав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 15 771 м2 (а.с. 8-9).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками цих юридичних осіб та зареєстрований у книзі записів договорів на право тимчасового користування землею за № 106.

За змістом пункту 1.2 цієї угоди земельна ділянка надається на умовах оренди у довгострокове користування Товариства строком на 49 років для обслуговування виробничої бази, яка знаходиться у місті Рівному по вулиці Будівельників, 4.

Пунктом 2.1 даного правочину передбачено, що плата за землю вноситься землекористувачем щорічно у вигляді орендної плати у розмірі 1 727 грн. 00 коп. на рахунок № 5001 у АППБ "Аваль" не пізніше 14 числа кожного місяця.

Відповідно до пункту 3.1 договору Рада має право вносити зміни у розділ 2 цього договору щодо розміру і строків внесення плати за землю пропорційно збільшенню ставок земельного податку згідно змін у діючому законодавстві.

В обґрунтування своїх позовних вимог Рада посилалася на те, що відповідач ухиляється від внесення змін у вищезазначений правочин щодо розміру орендної плати, який було збільшено на підставі рішення позивача від 4 липня 2013 року № 3122 про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Рівного.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову з огляду на наступне.

Приписами частини 1, 2 статті 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону.

За статтею 1 Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За частиною 2 статті 21 Закону розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Статтею 15 Закону України "Про оцінку земель" визначено, що підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 18 цього Закону нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Судом встановлено, що з метою приведення рішень Ради у галузі земельних відносин у відповідність до вимог чинного законодавства 4 липня 2013 року позивачем було прийнято рішення від № 3122 "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Рівного" (а.с. 7).

Вказаним рішенням, яке на час розгляду даної справи не скасовано, у встановленому законом порядку не визнано недійсним та є чинним, крім іншого, було затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки міста Рівного, введено в дію нормативну грошову оцінку земель міста Рівного з 1 січня 2014 року та установлено, що нормативна грошова оцінка земель міста Рівного підлягає щорічній індексації відповідно до вимог діючого законодавства.

Рішенням контрольної комісії Ради з питань встановлення розмірів орендної плати за землю, оформленим протоколом засідання даної комісії від 19 серпня 2014 року № 15 було встановлено розміри орендної плати за земельні ділянки в рік (а.с. 36-37).

Відповідно до вказаного рішення розмір орендної плати за орендовану відповідачем земельну ділянку площею 15 771 м2, що знаходиться у місті Рівному по вулиці Будівельників, 4, було встановлено на рівні 170 848 грн. 82 коп. У матеріалах даної справи наявна копія розрахунку, яким був визначений даний розмір орендної плати (а.с. 39).

Враховуючи дані обставини, листом від 8 вересня 2014 року № 08-3036 Рада звернулася до Товариства з пропозицією укласти додатковий договір до спірної угоди щодо збільшення розміру орендної плати за орендовану відповідачем земельну ділянку. До цієї пропозиції позивачем було долучено проект зазначеної додаткової угоди, відповідно до якої Товариству було запропоновано внести зміни до договору оренди на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16 серпня 2000 року № 106 та викласти його пункт 2.1 у наступній редакції:

"Нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 5 694 960 (п'ять мільйонів шістсот дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 77 коп., витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 02-17/240, виконаний управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області станом на 1 січня 2014 року.

Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 170 848 (сто сімдесят тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 82 коп., - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 02-17/240-1 виконаний управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області станом на 1 січня 2014 року.

Орендар зобов'язується вносити орендну плату за новими ставками з 1 січня 2014 року".

У той же час відповідач у встановленому законом порядку проект вказаного додаткового договору не розглянув, оферту позивача не акцептував, протоколу розбіжностей на адресу Ради не надіслав та не повідомив позивача про причини таких своїх дій.

За змістом частин 2-4 статті 188 Господарського кодексу України (далі - ГК України) сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як було зазначено вище, відповідно до пункту 3.1 укладеного між сторонами договору оренди на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16 серпня 2000 року № 106 Рада має право вносити зміни у розділ 2 цього договору щодо розміру і строків внесення плати за землю пропорційно збільшенню ставок земельного податку згідно змін у діючому законодавстві

Слід також зазначити, що вищезазначене положення спірного договору узгоджується з нормативними приписами чинного законодавства.

Так, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Статтею 30 Закону встановлено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина 2 даної статті).

Частиною 3 статті 653 встановлено, що у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Зміна або розірвання договору вчиняється у такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

Слід також зазначити, що згідно зі статтею 288 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Розмір орендної плати не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти, електричні підстанції, електричні мережі) - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для інших земельних ділянок, наданих в оренду - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Судом встановлено, що розмір орендної плати, який запропоновано позивачем, визначено у межах граничних розмірів платежу за оренду земельної ділянки державної чи комунальної власності, передбачених статтею 288 Податкового кодексу України. Даний розмір також узгоджується з приписами статті 21 Закону.

Оскільки сторонами у договорі оренди на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16 серпня 2000 року № 106 передбачена можливість збільшення розміру орендної плати, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, тому законодавча зміна граничного розміру цієї плати є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27 грудня 2010 року у справі № 27/15-10, від 23 травня 2011 року у справі № 7/105-10 (30/234-09), від 4 липня 2011року у справі № 41/81пд.

Відповідно до статі 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини першої статті 626 ЦК України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін. Проте зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.18 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин".

Враховуючи, що запропонований позивачем розмір орендної плати за спірну земельну ділянку визначено у межах граничних розмірів такого платежу, передбачених статтею 288 Податкового кодексу України, і такі зміни умов договору зумовлені імперативними приписами чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовна вимоги Ради про внесення змін до спірного договору в частині збільшення розміру орендної плати за користування вищезазначеною земельною ділянкою є законною та обґрунтованою, у зв'язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

У той же час, як вже було зазначено, частиною 3 статті 653 встановлено, що коли договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Зі змісту даної норми вбачається, що спірне зобов'язання відповідача змінюється лише з моменту набрання рішенням суду про його зміну законної сили. Проте зміна такого зобов'язання у ретроспективі в судовому порядку чинним законодавством не передбачена.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин".

З огляду на те, що зміни до спірного договору в частині зобов'язання Товариства вносити орендну плату за новими ставками набирають чинності з дня набрання сили рішення суду у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Ради в частині внесення змін у спірний договір щодо зобов'язання відповідача вносити орендну плату за новими ставками з 1 січня 2014 року.

За змістом частини 1 статті 49 ГПК України у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, судовий збір покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін.

Водночас якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

З огляду на вищезазначені приписи суд дійшов висновку про розподіл між сторонами судового збору у рівних частинах.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Внести зміни до пункту 2.1 договору оренди на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 16 серпня 2000 року № 106, укладеного між Рівненською міською радою і товариством з обмеженою відповідальністю ЛТД "АЕК", виклавши зазначений пункт у наступній редакції:

"...пункт 2.1. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 5 694 960 (п'ять мільйонів шістсот дев'яносто чотири тисячі дев'ятсот шістдесят) грн. 77 коп., - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 02-17/240-1 виконаний управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області станом на 1 січня 2014 року.

Розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складає 170 848 (сто сімдесят тисяч вісімсот сорок вісім) грн. 82 коп., що становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, - розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 02-17/240-1 виданий управлінням Держземагентства у м. Рівному Рівненської області відповідно до протоколу від 19 серпня 2014 року № 15 засідання комісії по встановленню розмірів орендної плати за земельні ділянки".

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ЛТД "АЕК" (33016, місто Рівне, вулиця Будівельників, будинок 4, ідентифікаційний код: 22579880) в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12 лютого 2015 року

Суддя Є.В. Павленко