ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2015 року Справа № 904/7426/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Герасименко І.М. (доповідач)

судді: Кузнецова І.Л., Сизько І.А.

секретар судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

представник позивача: ОСОБА_1

представник відповідача: ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Київ,

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014р. у справі № 904/7426/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Київ,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Дніпропетровськ,

про стягнення 208 366,96 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м. Київ звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Дніпропетровськ про стягнення 208 366,96 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014р. по справі №904/7426/14 (суддя -Мартинюк С.В.) в задоволенні позову -відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів факт укладання між сторонами договору на розробку мобільного програмного забезпечення, а сума 208366,96 грн. була сплачена на користь відповідача за іншим правочином.

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014р. у справі № 904/7426/14, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/7426/14 від 25.11.2014р., та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 повністю. Заперечує проти того, що спірна сума була перерахована за іншим правочином, так як Меморандум, на який послався відповідач не може вважатись правочином, а є лише протоколом про наміри.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 15.01.2015р. представник відповідача просить рішення суду залишити без змін; представник позивача у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Колегією суддів винесено ухвалу про відкладення розгляду справи на 12.02.2015р. у зв'язку з неявкою представника позивача.

В судовому засіданні Дніпропетровського апеляційного господарського суду 12.02.2015р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу; представник відповідача просить рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, дослідивши докази по справі, в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Позовні вимоги були мотивовані тим, що між сторонами було укладено усний правочин (договір), відповідно до якого відповідач зобов'язався надати позивачу послуги з розробки мобільного програмного забезпечення, в зв'язку з чим відповідно до платіжних доручень №13080542 від 12.08.2013 року, №13080543 від 15.09.2013 року позивач перерахував відповідачу грошові кошти в розмірі 208 366,96 грн. (а.с.7-8). В позовній заяві позивач вказав, що вказана сума є попередньою оплатою і строк виконання відповідачем своїх зобов'язань за усною домовленістю склав 30 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати.

Вказавши на те що зобов'язання за усним договором відповідач не виконав, позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення попередньої оплати в розмірі 208 366,96 грн. за розробку мобільного програмного забезпечення (а.с.10).

Відповідач надав відповідь на претензію, в якій зазначив, що жодних усних домовленостей щодо розробки мобільного програмного забезпечення між сторонами укладено не було, тому він не вбачає підстав для задоволення претензії.

Слід врахувати, що господарський договір - це домовленість, у визначеній законом формі, суб'єктів господарювання між собою або з не господарюючими суб'єктами, суб'єктами організаційно-господарських повноважень, громадянами, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх прав та обов'язків у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною першою статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір, за загальним правилом, викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.181 ГК України належним доказом існування договору, укладеного у спрощений спосіб є листи, факсограми, телеграми, телефонограми тощо, а також підтвердження прийняття до виконання замовлень.

Зі змісту ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому, слід врахувати, що обов'язок із доказування - це закріплена в процесуальному та матеріальному законодавстві міра належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів (листів, телеграм, факсограм, виставлених рахунків тощо) існування договірних відносин щодо надання послуг (виконання робіт), а саме: розробки мобільного програмного забезпечення. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник позивача заперечив наявність листування, телеграм, виставлених рахунків та іншого на підтвердження факту укладання вказаної усної угоди .

Платіжні доручення, на які позивач посилається як на доказ здійснення попередньої оплати за розробку мобільного програмного забезпечення, не можуть бути прийнято судом в якості належних та допустимих доказів укладання договору про розробку мобільного програмного забезпечення, оскільки в призначені платежів зазначено: "за послуги" та "оплата на підставі акту №3 до додатку №1 від 07.12.2013 року" (а.с.7-8). Таким чином, позивачем не доведено належним чином обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а саме не підтверджено факт перерахування грошових коштів саме в якості попередньої оплати за розробку мобільного програмного забезпечення.

Відповідачем було надано копію Меморандуму (Угоди про співпрацю між ОСОБА_5, ОСОБА_6.(сторона-1) та ОСОБА_3, ОСОБА_7.(сторона-2) від 23.09.2010р. з додатком 1 (а.с.30-34), а також акт №2 до доповнення №1 до меморандуму від 23.09.2010р., датований 06.08.2013р., (а.с.41), з якого вбачається, що сторони за меморандумом домовились про перерахування частини прибутку в сумі 70045,11грн. на розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_5, що співпадає з сумою платежу 70045,11грн. за платіжним дорученням від 12.08.2013р. (а.с.7). Також було надано акт №3 до доповнення №1 до меморандуму від 23.09.2010р., датований 07.09.2013р. (а.с.46), з якого вбачається, що сторони за меморандумом домовились про перерахування частини прибутку в сумі 138321,85грн. на розрахунковий рахунок ПП ОСОБА_5, що співпадає з сумою платежу 138321,85грн. за платіжним дорученням від 15.09.2013р., де призначення платежу вказано «оплата на підставі акту №3 до доповнення №1 від 07.09.2013р.» (а.с.8).

Враховуючи викладене, суд дійшов вірного висновку стосовно того, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми коштів у розмірі 208 366,96 грн. в якості повернення оплати за договором про послуги з розробки мобільного програмного забезпечення, є необґрунтованими, не доведені позивачем належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Надана позивачем суду апеляційної інстанції копія ухвали Харківського апеляційного господарського суду по справі №908/1460/14 від 15.12.2014р. свідчить про наявність між сторонами корпоративного спору, але ніяким чином не стосується обставин справи №904/7426/14 і не може бути прийнята як доказ по даній справі.

Що стосується судових витрат по справі, то відповідно до ст. 49 Господарського

процесуального кодексу України судові витрати по даній справі покладаються на позивача.

Таким чином, підстави для зміни або скасування рішення суду, передбачені статтею 104 ГПК України, відсутні, а в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.99,101,103,105 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Київ, - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.11.2014 року по справі №904/7426/14, - залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена до Вищого господарського суду України на протязі 20 днів.

Повний текст постанови підписано 17.02.2015р.

Головуючий І.М. Герасименко

Судді І.Л. Кузнецова

І.А. Сизько