ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа № 922/3895/13

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача - Іванова П.О., довіреність від 19.09.2014 р. № 39/10;

відповідача - Закаблукова А.С., довіреність від 30.09.2013 р. б/н;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 4515Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року у справі № 922/3895/13

за позовом Дочірньої компанії "Газ України "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ;

до Борівського комунального підприємства теплових мереж, смт. Борова Харківської області;

про стягнення коштів в сумі 1069316,51 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ДК "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Борівського комунального підприємства теплових мереж про стягнення основного боргу в сумі 877444,71 грн., пені в сумі 91440,45., інфляційних витрат в сумі 32250,53 грн. та 3% річних в сумі 68180,82 грн., з посиланням на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 21.12.2010 р. № 11/11-69БО-02.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. у справі № 922/3895/13 (суддя Лаврова Л.С.) позовні вимоги задоволено частково. Задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% та відстрочення виконання рішення суду. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 877444,71 грн., пеню у розмірі 9144,05 грн., інфляційні витрати у розмірі 32250,53 грн. та 3% річних у розмір 68180,82 грн. В частині стягнення пені у розмірі 82296,40 грн. відмовлено. Відстрочено виконання рішення суду до 01.04.2015 р.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені та відстрочення виконання рішення суду, та прийняти нове рішення, яким стягнути пеню у повному обсязі та відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду. Зазначає, що важкий фінансовий стан відповідача не являється підставою для зменшення розміру пені та надання відстрочки виконання рішення суду.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 81 від 05.01.2015 р.) та в доповненні до відзиву (вх. № 243 від 12.01.2015 р.) не погодився з доводами, викладеними в апеляційній скарзі позивача, просив залишити скаргу без задоволення. Зазначає, що з 2011 р. по 2014 р. тарифи на теплопостачання не змінювались, станом на 31.12.2013 р. на підприємтсві діяли тарифи на теплову енергію для населення, встановлені постановою НКРЕ України № 1700 від 14.12.2010 р. "Про встановлення тарифів на теплову енергію Борівському КПТМ", та для бюджетних та інших установ, встановлені постановою Національної комісії регулювання ринку кумунальних послуг України № 99 від 30.09.2011 р., хоча затверджені тарифи являються менше розрахункової собівартості на 25%, що спричиняє значні збитки та значно збільшує заборгованість за спожитий природний газ перед ДК "Газ України", і лише з початку 2014 р. стали збільшуватись тарифи на послуги теплопостачання до рівня економічно обгрунтованих, про що свідчать постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, а саме постанови: № 30 від 24.01.2014 р., № 201 від 31.03.2014 р., № 440 від 23.04.2014 р., № 594 від 23.05.2014 р., № 835 від 27.06.2014 р. Наводить фінансові звіти підприємства за 2013, 2014 р.р. та зазначає, що фінансове становище пеідприємства є дуже нестабільним, що створює передумови для його кризового становища, тому підприємство не може обійтися без зовнішнього фінансування. Зазначаж, що причиною тяжкого фінансового стану підприєства є невідповідність тарифів на послуги теплопостачання, недостатня платоспроможність населення, тому сума штрафних санкцій для відповідача є надмірно великою, а її виплата неможливою.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.12.2014 р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.01.2015 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2015 р., у зв'язку з відсутністю в судовому засіданні представника позивача, з метою повного та всебічного розгляду справи, задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 12.02.2015 р.

Представник позивача в судовому засіданні 12.02.2015 р. підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 12.02.2015 р. надав доповнення до відзиву на апеляційну скаргу (вх. № 1555 від 12.02.2015 р.) , в якому зазначає, що вартість поставленого природного газу в сумі 877444,71 грн. була списана на підставі укладеного між сторонами Договору № 1175/30 ГУ від 11.12.2014 р. про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялись, транспортувались та постачались населенню, яка виникла, у зв'язку із невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувались органами державної влади чи місцевого самоврядування. Просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 4767,55 грн. та інфляційні витрати в сумі 21858,6 грн. В частині стягнення основного боргу в сумі 877444,71 грн., пені в сумі 82296,40 грн., 3% річних в сумі 63413,27 грн. та інфляційних витрат в сумі 10391,93 грн. провадження припинити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2010 р. між ДК "Газ України "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (постачальником) та Борівським комунальним підприємством теплових мереж (покупцем) укладений договір про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 , за умовами якого постачальник зобов'язаний поставити покупцеві імпортований газ виключно для виробництва теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного та місцевого бюджетів, а також інших суб'єктів господарювання, а покупець, в свою чергу, зобов'язаний прийняти та оплатити поставлений газ в обсязі, визначеному цим договором (т. 1 а.с.15-19).

В п. 1.2 зазначеного договору сторони узгодили, що постачальник в період з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. має передати покупцю природний газ в обсязі до 1274 тис. куб.м., з урахуванням вартості його транспортування.

В п. 3.1 вказаного договору сторони встановили ціну за 1 тис.куб.м. природного газу, яка становить 2957,93 грн., з урахуванням ПДВ.

Відповідно до п. 10.1 договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 від 21.12.2010 р., договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, які склалися між сторонами з 01.01.2011 р., та діє в частині поставки газу по 31.12.2011 р. включно, а в частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 28.01. 2011 р., № 2 від 31.03.2011 р. та № 3 від 11.07.2011 р. до договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 від 21.12.2010 р. сторони внесли зміни у вказаний договір щодо ціни природного газу, поставленого за цим договором.

Порядок здійснення розрахунків за поставлений природний газ сторони визначили в 4 розділі договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 від 21.12.2010 р.

Зокрема, відповідно до п. 4.1 вказаного договору, розрахунки проводяться шляхом поетапної оплати у наступному порядку: перша оплата в розмірі 34 % від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу проводиться не пізніше 10 числа місяця поставки; подальші оплати проводяться плановими платежами по 33% від вартості запланованих місячних обсягів постачання газу до 20 та 30 (31) числа місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично спожитий газ здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу до 10 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Умови поставки і обліку газу та порядок приймання-передачі газу сторони визначили в Додатку № 1 до договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 від 21.12.2010 р., відповідно до якого приймання-передачі газу оформлюється актом приймання-передачі газу із зазначенням фактичних обсягів спожитого газу, його ціни та вартості (т. 1 а.с. 20-22).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

На виконання умов договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 від 21.12.2010 р. позивач протягом січня-квітня 2011 року поставив, а відповідач прийняв, природний газ на загальну суму 2318475,82 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, наявними в матеріалах справи.

Відповідач оплату за отриманий природний газ здійснив частково та з порушенням строків, визначених п. 4.1. договору про закупівлю природного газу від 21.12.2010 р., у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 877444,71 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття оскаржуваного рішення судом першої інстанції відповідачем не була сплачена заборгованість по договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 від 21.12.2010 р. в сумі 877444,71 грн.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено позовну вимогу в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 877444,71 грн., тому підстави для скасування рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2014 р. у справі № 922/3895/13 в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 877444,71 грн. відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 610 та п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.3.1 договору про закупівлю природного газу за державні кошти № 11/11-69БО-02 від 21.12.2010 р. передбачено обов'язок покупця (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, у разі порушення покупцем умов пункту 4.1 цього договору.

Враховуючи вищезазначене та перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача пені.

Крім того, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення клопотання відповідача про зменшення на 90% розміру пені, заявленої до стягнення позивачем, зважаючи на таке.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки суд має взяти до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; майнові та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Крім того, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України).

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що зменшення розміру неустойки є правом суду та може бути застосоване на розсуд суду за наявності певних умов.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач - Борівське комунальне підприємство теплових мереж є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у тому числі населення, бюджетних та релігійних організацій, в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання. Підприємство не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи, які відповідають витратам за надання послуг, тому постачає теплову енергію по вартості нижчої її собівартості, у зв'язку з чим на підприємстві склалась дуже складна економічна ситуація. Крім того, однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з несплатою населенням, а також бюджетними установами (організаціями) за спожиті послуги.

Враховуючи викладене та те, що неналежне виконання зобов'язання відповідачем спричинили обставини, які від нього не залежать, а також враховуючи, що сума штрафних санкцій є надмірно великою, висновок суду першої інстанції про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% та стягнення з відповідача пеню в сумі 9144,05 грн. відповідає вимогам ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 32250,53 грн. та 3% річних у розмірі 68180,82 грн.

З матеріалів справи встановлено, що 11.12.2014 р. між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Харківській області, Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації, Дочірньою компанією "Газ України "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та Борівським комунальним підприємством теплових мереж був укладений договір № 1175/30ГУ про організацію взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 р. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 р. № 30 (т. 4 а.с. 54-55).

Положеннями п. 7 вказаного договору про організацію взаєморозрахунків від 11.12.2014 р. передбачено, що Борівське комунальне підприємство теплових мереж має перерахувати на рахунок ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 877444,71 грн., у тому числі податок на додану вартість 146240,79 грн., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2011 рік згідно з договором від 21.12.2010 р. № 11/11-69БО-02.

В пункті 10 договору про організацію взаєморозрахунків від 11.12.2014 р. сторони, зокрема, домовились не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору та забезпечити проведення розрахунків відповідно до договору.

На виконання договору про організацію взаєморозрахунків від 11.12.2014 р. 1175/30ГУ, Борівське комунальне підприємство теплових мереж по платіжному дорученню № 11 від 16.12.2014 р. перерахувало на рахунок ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз України» кошти в сумі 877444,71 грн. в рахунок погашення заборгованості за природний газ за 2011 рік по договору від 21.12.2010 р. № 11/11-69БО-02 (т. 4 а.с. 56), але, враховуючи, що проплата була здійснена після прийняття рішення судом першої інстанції, колегія суддів вважає, що в частині стягнення основного боргу в сумі 877444,71 грн. рішення слід залишити без змін, а докази здійснення оплати основного боргу в сумі 877444,71 грн. необхідно врахувати на стадії виконання рішення.

Посилання відповідача на те, що судом першої інстанції неправомірно застосовано наслідки за порушення грошового зобов'язання, передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у зв'язку з тим, що вартість поставленого природного газу в сумі 877444,71 грн. була списана на підставі Договору № 1175/30 ГУ від 11.12.2014 р. про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості, є безпідставним, оскільки вказаний договір був укладений після прийняття судом першої інстанції рішення від 02.12.2014 р. у справі № 922/3895/13. Отже підстави для скасування рішення в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат в сумі 32250,53 грн. та 3% річних у розмірі 68180,82 грн. відсутні.

Колегія суддів апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про надання відстрочки виконання рішення місцевого господарського суду до 01.04.2015 р., оскільки на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції заборгованість відповідача за поставлений позивачем природний газ в сумі 877444,71 грн. є погашеною.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, рішення місцевого господарського суду скасувати в частині відстрочення виконання рішення суду до 01.04.2015 р. В іншій частині рішення залишити без змін.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 4 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 02 грудня 2014 року у справі № 922/3895/13 скасувати в частині відстрочення виконання рішення суду до 01.04.2015 року. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у відстроченні виконання рішення суду.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 16.02.2015 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.