ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р. Справа № 921/1107/14-г/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді М.І. Хабіб

суддів В.М.Гриців

О.В. Зварич

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", б/н від 24.11.2014

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.11.2014

у справі №921/1107/14-г/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг", м. Київ, вул. Жилянська, 43

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія-Лізинг", с. Васильківці Гусятинського району Тернопільської області

про розірвання договору фінансового лізингу № 628-L від 22.11.2012 та повернення предмета лізингу.

За участю представників:

позивача: Бабаєвський Д.О. - представник (довіреність в матеріалах справи);

відповідача: не з'явився (належно повідомлений).

ВСТАНОВИВ:

ТзОВ "ОТП ЛІЗИНГ" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до ТзОВ "Мрія- Лізинг" про розірвання договору фінансового лізингу № 628-L від 22.11.2012, укладеного ТзОВ "ОТП Лізинг" та ТзОВ "Мрія -Лізинг", та зобов'язання ТзОВ "Мрія - Лізинг" повернути ТзОВ "ОТП Лізинг" предмет лізингу - 18 шт. сідельних тягачів, марки MAN, моделі 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, номери шасі:№WMAH06ZZ58W105443; № WMAH06ZZ48W105465; № WMAH06ZZ48W105529; № і WMAH06ZZ98W105509; № WMAH06ZZ38W105456; № WMAH06ZZ48W105448; № WMAH06ZZ58W105460; № WMAH06ZZX8W105325; № WMAH06ZZ48W105451; № WMAH06ZZX8W105468; № WMAH06ZZ88W105503; № WMAH06ZZ88W105470; № WMAH06ZZ68W105547; № WMAH06ZZ68W105564; № WMAH06ZZ88W105453; № WMAH06ZZ48M501259; № WMAH06ZZ08W105558; № WMAH06ZZ28W105447, загальною вартістю - 5 648 571, 63 грн з ПДВ.

06 листопада 2014 року представником позивача до суду першої інстанції подано лист (вх.20223) про долучення до матеріалів справи додаткових документів. В цьому листі надано пояснення , що згідно з обліковими картами та свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, сідловий тягач та сідельний тягач є один тип транспортного засобу (Е). Ідентифікуючими ознаками є номер шасі. Правильною назвою слід вважати сідловий тягач-Е.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 06.11.2014 у справі №921/1107/14-г/16 (суддя Хома С.О.) позов задоволено.

Розірвано договір фінансового лізингу № 628-L від 22 листопада 2012 року, який укладений ТзОВ "ОТП Лізинг" та ТзОВ "Мрія-Лізинг".

Зобов'язано ТзОВ "Мрія-Лізинг" повернути ТзОВ "ОТП Лізинг" предмет лізингу, а саме:

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ58W105443, реєстраційний №АА8247МТ, вартістю 311582 грн 28 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ48W105465, реєстраційний № АА4657МО, вартістю 311582 грн 28 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, шасі WMAH06ZZ48W105529, реєстраційний № АА4665МО, вартістю 311582 грн 28 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ98W105509, реєстраційний № АА4667МО, вартістю 311831 грн 28 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ38W105456, реєстраційний № АА4669МО, вартістю 313798 грн 70 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ48W105448, реєстраційний №АА4658МО, вартістю 313798 грн 70 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ58W105460, реєстраційний № АА4668МО, вартістю 313798 грн 72 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZX8W105325, реєстраційний № АА4663МО, вартістю 313798 грн 72 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ48W105451, реєстраційний № АА4659МО, вартістю 313798 грн 72 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZX8W105468, реєстраційний №АА8254МТ, вартістю 314750 грн 24 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ88W105503, реєстраційний № АА8259МТ, вартістю 314750 грн 24 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ88W105470, реєстраційний № АА8250МТ, вартістю 314750 грн 26 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ68W105547, реєстраційний №АА8293МТ, вартістю 314750 грн 26 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ68W105564, реєстраційний №АА8253МТ, вартістю 314750 грн 26 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, ,№ шасі WMAH06ZZ88W105453, реєстраційний №АА8286МТ, вартістю 314750 грн 26 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ48M501259, реєстраційний № АА8290МТ, вартістю 314750 грн 26 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди ,№ шасі WMAH06ZZ08W105558, реєстраційний №АА8291МТ, вартістю 314997 грн 90 коп;

-Сідловий тягач-Е, марка MAN, модель TGA 18.360, 2007 р.в., країна виробник Нідерланди, № шасі WMAH06ZZ28W105447, реєстраційний №АА8251МТ, вартістю 314750 грн 27 коп.

Місцезнаходження майна (предмет лізингу): 48257, Тернопільська область, Гусятинський район, с.Васильківці.

Присуджено до стягнення з ТзОВ "Мрія-Лізинг" на користь ТзОВ "ОТП Лізинг" - 74 298 грн. судового збору в повернення сплачених судових витрат.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване положеннями ст.193 Господарського кодексу України, ст.651 Цивільного кодексу України, ст.ст.10,11 Закону України "Про фінансовий лізинг" від 16 грудня 1997 року № 723/97, рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002.

При задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу №628-L від 22 листопада 2012 року щодо сплати лізингових платежів за період з квітня 2014 року по липень 2014 року, яке підтверджене матеріалами справи, є достатньою правовою підставою для розірвання вказаного договору в судовому порядку. Наслідком розірвання договору згідно із Законом України "Про фінансовий лізинг" та умовами договору є обов'язок відповідача повернути предмет лізингу лізингодавцю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт заперечує достовірність проведених позивачем розрахунків заборгованості, оскільки вони зроблені в односторонньому порядку, а актів звірки сторони не підписували. Вказує на те, що розірвання договору можливе лише у разі істотного порушення договору, якому суд не дав оцінки. Крім того, вважає доводи позивача суперечливими, оскільки позивач стверджує про розірвання договору в односторонньому порядку, шляхом надіслання відповідачу повідомлення, в той же час просить суд розірвати договір. Стверджує, що договір є нерозірваним і строк повернення предмета лізингу не настав, тому вважає вимогу позивача про повернення предмета лізингу необґрунтованою, а рішення в частині задоволення цієї вимоги передчасним.

Позивач у відзиві (вх.01-04/373/15 від 26.01.15) на апеляційну скаргу спростовує доводи скаржника та зазначає, що в порушення умов договору відповідач не сплатив лізингових платежів за період з квітня по липень 2014року, внаслідок чого станом на 03.09.2014 його заборгованість за договором становила 724 565,30 грн. Відповідно до п.11.2 договору лізингу у разі несплати лізингоодержувачем лізингових платежів (частково або у повному обсязі) більше ніж на 30 календарних днів з дня настання строку платежу лізингодавець має право розірвати договір. Вимога про зобов'язання повернути предмет лізингу є похідною від вимоги про розірвання договору лізингу, яка може бути заявлена у одному позові. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 17.03.2014 у справі № 909/16/13-г.

В судовому засіданні 17.02.2015 представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Тернопільської області - без змін.

Відповідач (скаржник) явки повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

22 листопада 2012 року ТзОВ "ОТП Лізинг"( лізингодавець) та ТзОВ "Мрія-Лізинг"( лізингоодержувач) був укладений договір фінансового лізингу №628-L, за умовами якого лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобов'язується набути у власність лізингодавця і передати на умовах фінансового лізингу у тимчасове володіння та користування майно (предмет лізингу), наведене в специфікації (Додаток 1 до договору), а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

У відповідності до п.1.2. договору строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу згідно з Графіком сплати лізингових платежів та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу за формою, встановленою лізингодавцем.

Згідно з п. 3.1 договору приймання лізингоодержувачем предмета лізингу в лізинг оформляється шляхом складання Акту приймання-передачі.

В силу п.6.1 договору фінансового лізингу лізингоодержувач сплачує дізингодавцю лізингові платежі відповідно до договору.

Згідно з п.6.2. договору лізингові платежі складаються з авансового лізингового платежу, який включає суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу, а також чергових лізингових платежів, кожен з яких включає:

-п.п.6.2.1.-суму, яка відшкодовує (компенсує) частину вартості предмета лізингу;

-п.п.6.2.2.-винагороду лізингодавця у зв'язку з передачею у лізинг предмета лізингу.

Складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів визначені в Графіку , який є невід'ємною частиною договору( п.6.3).

Відповідно до п.6.12. договору лізингодавець направляє лізингоодержувачу рахунки щодо сплати лізингових платежів. Неотримання таких рахунків лізингоодержувачем не звільняє його від обов'язку сплачувати лізингові платежі згідно з договором.

Пунктом 7.1. договору передбачено події, які вважаються істотним порушенням умов договору лізингоодержувачем, зокрема, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж або інші платежі (частково або в повному обсязі) за договором та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу згідно з договором (п.п.7.1.1 п.7.1.).

У випадку виникнення будь-якої події невиконання зобов'язань, передбаченої в пунктах 7.1.1.-7.1.5 договору, лізингодавець має право на свій власний розсуд, зокрема, розірвати договір та вимагати погашення всієї заборгованості по будь-яких платежах за договором та повернення предмета лізингу( п.7.2).

Пунктом 11.2. договору встановлено, що договір може бути достроково розірваний лізингодавцем в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення лізингоодержувачу у випадках, коли лізингоодержувач, зокрема, не сплатив лізинговий платіж (частково або в повному обсязі) та прострочення сплати становить більше 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого в договорі (п.п.11.2.2.).

Відповідно до п.1.3. договору у разі дострокового розірвання (припинення) договору у зв'язку з порушенням зобов'язань лізингоодержувачем він зобов'язаний повернути предмет лізингу лізингодавцю на умовах, передбачених договором.

Пунктом п.11.1 договору встановлено, що лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 10 робочих днів з дня припинення (розірвання) цього договору будь-яким чином та сплатити належні за договором платежі на дату припинення чи розірвання договору та на дату повернення предмету лізингу.

До договору сторони уклали, зокрема, Специфікацію ( додаток №1 до договору), додаткову угоду № 2 від 19.04.2013, Графік сплати лізингових платежів ( Додаток №1 до додаткової угоди № 2 від 19.04.2013, додаткову угоду № 3 від 14.04.2014, Графік сплати лізингових платежів ( Додаток №1 до додаткової угоди № 3 від 14.04.2014).

По акту приймання-передачі від 29.03.2013 позивач передав відповідачу 9 сідельних тягачів, загальною вартістю 2 815 571,68грн.

По акту приймання-передачі від 19.04.2013 позивач передав відповідачу ще 9 сідельних тягачів, загальною вартістю 2 832 999,95грн.

Відповідно до Графіку сплати лізингових платежів (Додаток №1 до додаткової угоди № 3) лізингові платежі підлягали до сплати щомісячно 25 числа кожного місяця в період з 25.04.2013 по 25.03.2016. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплачував лізингові платежі з порушенням Графіку , а за період з 25 квітня 2014 року по 25 липня 2014 року не сплатив платежі на суму 724 565,30грн.

Позивач надіслав на адресу відповідача письмове повідомлення від 01.08.2014 за №2411/08 про розірвання даного договору та про повернення предмета лізингу, до якого додав рахунки №25317 від 22.04.2014, №26567 від 21.05.2014, №28374 від 23.06.2014, що підтверджується реєстром на відправлення рекомендованої кореспонденції та описом вкладення у цінний лист від 05.08.2014.Як стверджує позивач, повідомлення повернене йому відділенням зв'язку з відміткою «За закінченням терміну зберігання».

За інформацією, що міститься на офіційному веб-порталі Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» http://ukrposhta.ua, назване поштове відправлення адресату не вручене.

Встановивши обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Права та обов'язки лізингодавця визначені ст. 10 Закону, згідно з якою лізингодавець має право, зокрема, вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках.

Права та обов'язки лізингоодержувача визначені ст. 11 Закону, відповідно до якої лізингоодержувач зобов'язаний, зокрема, своєчасно сплачувати лізингові платежі, а у разі дострокового розірвання договору лізингу зобов'язаний повернути предмет лізингу.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом( ч.1 ст.2 Закону).

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору фінансового лізингу №628-L від 22.11.2012 позивач передав відповідачу по актах приймання-передачі від 29.03.2013 та від 19.04.2013 предмет лізингу - 18 сідельних тягачів. Згідно з Графіком сплати лізингових платежів відповідач мав сплачувати лізингові платежі щомісячно 25 числа кожного місяця в період з 25.04.2013 по 25.03.2016.

В порушення умов договору відповідач не сплатив лізингові платежі за період з 25.04.2014 по 25.07.2014, його заборгованість становить724 565,30грн, період прострочення становить більше 30 днів.

Скаржник не подав жодних доказів на підтвердження сплати лізингових платежів за період з 25.04.2014 по 25.07.2014 в сумі та строки, визначені Графіком, також не подав доказів на спростування суми боргу, вказаної в розрахунку позивача.

Правові наслідки порушення зобов'язання визначені ст. 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.;

Відповідно до умов договору ( 7.1 та 7.2) у разі несплати лізингоодержувачем лізингових платежів (частково або у повному обсязі) більше ніж на 30 календарних днів з дня настання строку платежу, встановленого у графіку, лізингодавець має право розірвати договір лізингу в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного повідомлення лізингоодержувачу.

При цьому, пунктами 1.3 та 7.3 договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору лізингу лізингоодержувач зобов'язаний повернути предмет лізингу лізингодавцю .

Позивач надсилав відповідачу повідомлення про розірвання договору та повернення предмета лізингу, однак відповідач відмовився від його прийняття.

Частиною 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" встановлено, що відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом..

Отже, надіслання позивачем відповідачу повідомлення про розірвання договору не позбавляє його права на звернення з відповідним позовом до суду про розірвання договору, а з огляду на те, що повідомлення не було отримане відповідачем, подання позову до суду колегія суддів вважає правомірним.

Апеляційний суд погоджується з доводами позивача та висновком місцевого господарського суду про те, що наслідком дострокового розірвання договору лізингу є обов'язок лізингоодержувача повернути предмет лізингу, який встановлений законом та договором.

Таким чином, колегія судів вважає необґрунтованими доводи скаржника про передчасність задоволення вимоги про повернення предмету лізингу, оскільки вимога про повернення предмету лізингу є похідною від вимоги про розірвання договору.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову є законним та обґрунтованим.

Інші доводи скаржника відхиляються колегією суддів, оскільки не спростовують висновків суду , викладених в рішенні .

Відповідно до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що скаржником не доведено наявності підстав для скасування рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 06.11.2014 у справі № 921/1107/14-г/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 20.02.2015

Головуюча-суддя М.І. Хабіб

судді В.М.Гриців

О.В. Зварич