ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

19 лютого 2015 р.

Справа № 902/1823/14

за позовом:публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011, м.Київ, вул. Лєскова,9)

до:Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (23222, АДРЕСА_1)

про стягнення 57667,54 грн. заборгованості

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Головаченко Т.В.

Представники

позивача : Цюнько Т.П.,

відповідача : ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ :

Подано позов публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 57667,54 грн. заборгованості згідно кредитного договору №011/0043/139691 від 24.05.2013 року., з яких 50000,00 грн. - заборгованості за дозволеним овердрафтом, 7667,54 грн. - заборгованість за недозволеним овердрафтом.

Ухвалою суду від 26.12.2014 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1823/14 з призначенням судового засідання на 22.01.2015 року.

В судовому засіданні 22.01.2015 року відповідач визнав існуючу за ним заборгованість в сумі 57667,54 грн., про що свідчить обопільно підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків від 24.05.2013 року.

Разом з цим, відповідач просив розгляд справи відкласти для надання можливості врегулювати спір мирним шляхом.

Ухвалою суду від 22.01.2015 року розгляд справи було відкладено на 19.02.2015 року за межами встановленого строку відповідно до ст. 69 ГПК України.

В судове засідання 04.08.2014 року з'явився представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.05.2013 року між публічним акціонерним товариства "Райффайзен Банк Аваль" та фізичної особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 011/0043/139691.

Відповідно до п.1.1. договору кредитор надає позичальнику можливість використання кредитної лінії ( надалі кредит) з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів, № 260577027 (НОМЕР_1), МФО 302247, ( далі-рахунок) шляхом здійснення платежів в межах поточного ліміту з рахунку у разі відсутності ( недостатності на рахунку грошових коштів.

Максимільний ліміт Кредиту за Договором складає 100000,00 грн. (далі Максимальний ліміт). В межах Максимального ліміту встановлюється поточний ліміт Кредиту (далі - Поточний ліміт). На дату укладення договору Поточний ліміт кредиту складає 50000,00 грн. В подальшому поточний ліміт встановлюється та визначається відповідно до статті 3 Договору).

Відповідно до п.3.2. кредитного договору на умовах договору, за умовами наявності укладеного договору страхування, у разі ініціювання позичальником операцій по рахунку з використанням спеціальних платіжних засобів та при відсутності ( недостатності) на рахунку власних коштів позичальника, кредитор зобов'язується надати кредитні кошти шляхом їх безготівкового переказу з позичкового рахунку на рахунок в межах поточного ліміту та здійснити ініційовану позичальником операцію. З моменту здійснення таких платежів кредитором вважається таким, що надав позичальнику кредит на суму здійснених кредитором платежів. При цьому, використання коштів за рахунок кредиту з використанням платіжної картки до рахунку із застосуванням ПІН - коду та / або реквізитів картки ( зокрема, номер картки. строк дії картки, код cvv2/cvc2 тощо), у т.ч. довіреними особами клієнта, або із застосуванням CIN-коду, при здійсненні видаткових операцій з рахунку, розглядається сторонами як використання кредиту позичальником.

Відповідно до п. 5.1. кредитного договору, позичальник зобов'язаний протягом дії договору здійснювати погашення заборгованості в порядку, визначеному договором, шляхом зарахування на рахунок щомісячного обов'язкового платежу, розрахованого відповідно до умов пункту 5.2 договору, та здійснити повне (остаточне) погашення заборгованості не пізніше дати закінчення кредитування. Під поняттям "Погашення заборгованості" сторони розуміють повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісій, неустойки та інших платежів, якщо такі матимуть місце, які передбачені договором, в тому числі відшкодування витрат та збитків кредитора, пов'язаних з неналежним виконанням позичальником умов договору.

Відповідно до п.5.2. договору позичальник зобов'язаний до 10 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою (з дати укладення договору) датою розрахунку процентів платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов'язкового платежу в сумі не менше 15 відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами кредитора. При цьому, залишок заборгованості за кредитом, що береться до розрахунку щомісячного обов'язкового платежу, включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій та неустойок за всіма видами заборгованості, зменшену на суму не внесеного позичальником щомісячного обов'язкового платежу попередніх періодів. В разі недостатності на рахунку коштів, належних до сплати позичальником кредитору за договором в термін виконання зобов'язань позичальником за договором, позичальник вважається таким що прострочив виконання своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п.5.3. кредитного договору позичальник зобов'язаний зарахувати на картковий рахунок щомісячний платіж , розрахований у поточному періоді, сума якого збільшена на суму невнесених позичальником щомісячних обов'язкових платежів попередніх періодів та на суму непогашеного недозволеного овердрафту.

Договір про відкриття та ведення поточного рахунку містить додаток до нього доручення на договірне списання. Відповідно до п. 1 даного договору - на виконання позичальником умов пункту п.4.2 договору, позичальник доручає кредитору, а кредитор - приймає надане доручення здійснювати договірне списання з поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням спеціальних платіжних засобів № 260577027 (НОМЕР_1), МФО 302247, відкритому відповідно до договору банківського рахунку, будь-яких сум, належних до сплати позичальником на користь страхової компанії ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» ( надалі-Страхова компанія), яка є страховиком за договором добровільного страхування життя 011/0043/139691 від 24.05.2013 року. Таке договірне списання на користь Страхової компанії здійснюється кредитором на підставі цього доручення на договірне списання та договору страхування будь-яку кількість разів, починаючи з дати настання строків виконання зобов'язань Позичальника за Договором страхування та до повного погашення заборгованості і виконання зобов'язань Позичальника за Договором страхування. При цьому порядок, суми строки перерахування коштів, призначених для оплати договорів страхування, та банківські реквізити Страхової компанії - отримувача визначаються згідно з договором страхування.

Позивачем умови договору були виконані в повному обсязі.

Натомість відповідач не виконує свої грошові зобов'язання.

17.10.2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою №0140000/15-6537 про погашення існуючої заборгованості та яка залишена без задоволення.

Непроведення розрахунків спонукало позивача звернутися з позовом до суду.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Виходячи із встановлених обставин спору, суд дійшов висновку, що між сторонами укладено кредитний договір, правовідносини по якому врегульовано в главі 71 ЦК України "Позика. Кредит. Банківський вклад".

Зокрема, в ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно п. 2.1 договору, протягом всього строку фактичного користування Кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця кредитору проценти, розмір яких розраховується на основі фіксованої процентної ставки в розмірі 30%. річних.

Відповідно до п.5.2. договору позичальник зобов'язаний до 10 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за першою ( з дати укладення договору) датою розрахунку процентів платежів, забезпечити на рахунку наявність коштів для сплати щомісячного обов'язкового платежу в сумі не менше 15 відсотків від залишку заборгованості за кредитом на дату розрахунку процентних платежів, але не менше фіксованої суми, встановленої відповідними тарифами кредитора. При цьому, залишок заборгованості за кредитом, що береться до розрахунку щомісячного обов'язкового платежу, включає використану суму кредиту, суму нарахованих процентів, комісій та неустойок за всіма видами заборгованості, зменшену на суму не внесеного позичальником щомісячного обов'язкового платежу попередніх періодів. В разі недостатності на рахунку коштів, належних до сплати позичальником кредитору за договором в термін виконання зобов'язань позичальником за договором, позичальник вважається таким що прострочив виконання своїх зобов'язань за договором.

Заборгованість відповідача підтверджується матеріалами справи, тому з урахуванням наведеного, позовні вимоги про стягнення з відповідача 50000,00 грн. - заборгованості за дозволеним овердрафтом, 7667,54 грн. - заборгованість за недозволеним овердрафтом підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (23222, АДРЕСА_1; ідент. номер НОМЕР_2) на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Вінницької обласної дирекції публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (м. Вінниця, вул. 50-річчя Пемоги,35, ) 50000,00 грн. - заборгованості за дозволеним овердрафтом, 7667,54 грн. - заборгованість за недозволеним овердрафтом; 1827,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набранням рішення законної сили.

Повне рішення складено 20 лютого 2015 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи