ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 року Справа № 917/1582/14

Вищий господарський суд України у складі колегії: головуючого, судді Васищака І.М., суддів Грека Б.М., Студенця В.І., за участі представника позивача Є. Пусана (дов. від 08.08.14), розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" на рішення Господарського суду Полтавської області від 9 жовтня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15 січня 2015 року у справі № 917/1582/14 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Укрцентр" до публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:
У серпні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю "Укрцентр" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про стягнення 1 800 354 грн основного боргу, 211 836 грн 31 коп. неустойки, 218 784 грн 93 коп. інфляційних втрат і 32 152 грн 83 коп. річних з підстав неналежного виконання договору від 19 листопада 2013 року № 0552-СН поставки товару (з урахуванням уточнених позовних вимог).

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на відсутність обов'язку через ненадання позивачем документів, що стосуються товару.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 9 жовтня 2014 року (суддя Н. Плотницька), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 15 січня 2015 року, позов задоволено в частині стягнення 1 800 354 грн основного боргу, 171 356 грн 68 коп. пені, 218 784 грн 93 коп. інфляційних втрат і 31 869 грн 17 коп. річних; у решті позову відмовлено.

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" просить рішення та постанову скасувати з підстав порушення господарськими судами статті 265 Господарського кодексу України, статей 662, 666 Цивільного кодексу України, статей 42, 43 Господарського процесуального кодексу України та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрцентр" проти доводів касаційної скарги заперечує і в її задоволенні просить відмовити.

Сторони належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання, проте представник публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" у судове засідання не з'явився.

Колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Господарськими судами встановлено, що 19 листопада 2013 року сторони уклали договір № 0552-СН з додатковими угодами, відповідно до умов якого позивач зобов'язався поставити товар, а відповідач - своєчасно здійснити його оплату (далі - договір).

Умовами договору сторони погодили, що найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за договором, ціна за одиницю товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура) визначаються специфікацією(ями), що є додатком до договору; загальна сума товару за договором становить 1 299 546 грн з урахуванням податку на додану вартість, підтвердженням якості та комплектності товару з боку постачальника є сертифікат якості; розрахунки за товар здійснюються упродовж 30 календарних днів з дати поставки кожної партії; оплата здійснюється шляхом переказу покупцем грошових коштів на рахунок постачальника, що визначений у цьому договорі; товар приймається покупцем згідно видаткової накладної; відвантаження товару покупцеві здійснюється після пред'явлення останнім довіреності на право отримання товарно-матеріальних цінностей; приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається відповідним чинним законодавством (пункти 1.2, 1.4, 4.1, 6.1, 6.2, 9.2, 9.3 договору).

Позивач поставив товар на суму 1 800 354 грн, яку відповідач не сплатив, що й спричинило спір.

За правилами частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За обставин невиконання відповідачем грошових зобов'язань, господарські суди, встановивши в його діях склад цивільного правопорушення, застосувавши до спірних правовідносин правила статті 193 Господарського кодексу України, статей 525 і 526 Цивільного кодексу України, обґрунтовано задовольнили позов в частині стягнення суми основного боргу.

Згідно з приписами статей 610 і 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та річних. Отже, господарські суди обґрунтовано задовольнили позов в частині стягнення суми індексу інфляції і річних, здійснивши перерахунок річних.

Пунктом 10.5 договору сторони встановили, що у випадку порушення покупцем строку розрахунку за поставлений товар останній сплачує на користь постачальника неустойку у розмірі подвійної облікової ставки, що діяла під час порушення грошового зобов'язання від суми заборгованості за кожний день прострочення. Господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що передбачена пунктом 10.5 договору неустойка за своїм правовим змістом є пенею і, з підстав порушення відповідачем грошового зобов'язання, на підставі пункту 10.5 договору, статей 230, 231 і 232 Господарського кодексу України, статті 549 Цивільного кодексу України, правомірно задовольнили позов у частині стягнення пені, здійснивши її перерахунок у відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Доводи відповідача щодо відсутності обов'язку оплатити ціну товару через відсутність сертифікатів його якості господарські суди правомірно визнали безпідставними, оскільки покупець прийняв товар без зауважень.

За змістом статей 33 і 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Усупереч вказаним статтям, відповідач не надав господарським судам доказів, які спростовують позовні вимоги.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені господарськими судами на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих сторонами доказів, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Полтавської області від 9 жовтня 2014 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 15 січня 2015 року у справі № 917/1582/14 залишити без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" без задоволення.

Головуючий, суддя І. М. Васищак
Суддя Б. М. Грек
Суддя В. І. Студенець