ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

"16" лютого 2015 р. Справа № 911/529/15

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши матеріали

за позовомФізичної особи-підприємця Петрусевич Інги Василівни
доІндивідуального підприємця Юревич Тетяни Казимирівни
простягнення 14479,76 грн.
встановив:

До господарського суд Київської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Петрусевич Інги Василівни до Індивідуального підприємця Юревич Тетяни Казимирівни про стягнення 14479,76 грн. заборгованості за контрактом від 03.01.2014р. № 1, укладеного між сторонами у справі.

Як вбачається з поданого позову відповідач - Індивідуальний підприємець Юревич Тетяна Казимирівна є іноземним суб'єктом господарювання, який знаходиться: Республіка Білорусь, м. Мінськ, проспект Дзержинського, 131, оф. 614.

Компетенція господарських судів у справах за участю іноземних суб'єктів господарювання врегульована Розділом XV Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Підвідомчість і підсудність справ за участю іноземних підприємств і організацій визначається за правилами, встановленими статтями 12 - 17 цього Кодексу.

Крім того, особливості визначення підсудності судам України справ з іноземним елементом, встановлені Законом України «Про міжнародне приватне право».

Положеннями ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачені випадки коли суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом.

Зокрема, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України (п. 1, 12 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Звертаючись з даним позовом до господарського суду, позивач в позовній заяві посилається на ст. 31 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19 травня 1956 року до якої Україна приєдналась згідно Закону України «Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів» від 01.08.2006р. N 57-V, який набрав чинності 09.09.2006р. (далі - Конвенція).

Пунктом 1 ст. 31 Конвенції передбачено, що в усіх судових провадженнях, які виникають у зв'язку із перевезенням, яке здійснюється відповідно до цієї Конвенції, позивач може звернутися до будь-якого суду або арбітражу договірної країни, визначеної угодою між сторонами, і на додаток до цього, до судів або арбітражів країни, на території якої:

a) відповідач має звичайне місце проживання або основне місце розташування свого підприємства або відділення чи агентства, за допомогою яких був укладений договір перевезення, або

b) знаходиться місце отримання вантажу перевізником, або місце передбачене для його доставки,

і не може звертатися до будь-яких інших судів або арбітражі.

У п. 7 контракту від 03.01.2014р. № 1, укладеного між сторонами, завірена копія якого міститься в матеріалах позовної заяви, останні погодили, що при виникненні спорів сторони будуть намагатись до їх врегулювання шляхом переговорів. Якщо сторони не зможуть прийти до спільної згоди, то всі спори розглядатимуться в арбітражному суді при торгово-промисловій палаті країни позивача відповідно до регламенту вказаного суду.

Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено існування Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, який не належить до системи господарських судів України.

Тобто, вказаний контракт, містить виключно арбітражне застереження, та не містить положень, в яких сторони передбачили повноваження судів України щодо вирішення спорів між сторонами контракту чи положень які надають право позивачу звернутись до суду своєї Країни.

З огляду на зазначене, відсутні підстави вважати, що підсудність даного спору визначається за місцезнаходженням позивача.

В той же час з міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), завірена копія якої міститься в матеріалах позовної заяви, вбачається, що місцем отримання вантажу перевізником є місто Одеса.

За вказаних обставин, подана позовна заява у відповідності до ст. 31 Конвенції підлягає розгляду за місцем отримання вантажу перевізником.

Згідно із ст. 17 Господарського процесуального кодексу України, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю.

Враховуючи наведене, позовні матеріали підлягають передачі згідно встановленої підсудності за місцем отримання вантажу перевізником до господарського суду Одеської області.

Керуючись ст.ст. 17, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця Петрусевич Інги Василівни надіслати за встановленою підсудністю до господарського суду Одеської області.

Додаток: позовна заява та додані до неї документи на 22 арк.

Суддя Ю.В. Подоляк