РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015№910/26054/14

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., при секретарі судового засідання Грабовській А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/26054/14

за позовом Всеукраїнської громадської організації «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав», м. Київ,

до об'єднаного підприємства «Українська ліга музичних прав», м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «Мелон Фешн Україна», м. Київ,

про визнання договору недійсним,

за участю представників:

позивача - Хлєбнікова С.Г. (довіреність від 15.05.2014 №б/н);

відповідача - Іванів О.О. (довіреність від 17.11.2014 №б/н);

третьої особи - не з'явився.

Всеукраїнська громадська організація «Всеукраїнське агентство з авторських та суміжних прав» (далі - Організація) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом до об'єднаного підприємства «Українська ліга музичних прав» (далі - ОП «Українська ліга музичних прав») про визнання недійсним договору від 01.10.2013 № 01/10/13 про виплату винагороди (роялті) (далі - Договір), укладеного відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Мелон Фешн Україна» (далі - ТОВ «Мелон Фешн Україна»).

Позов мотивовано тим, що: на 01.10.2013 (дата укладення оспорюваного Договору) позивач був єдиною в Україні уповноваженою організацією колективного управління; підписуючи Договір ОП «Українська ліга музичних прав» перевищила межі власних повноважень і порушила частину другу статті 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.11.2014 порушено провадження у справі та залучено до участі у справі ТОВ «Мелон Фешн Україна» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Організація 11.12.2014 подала суду клопотання про витребування у ОП «Українська ліга музичних прав» та ТОВ «Мелон Фешн Україна» оригіналу Договору. Клопотання мотивовано тим, що позивач не має можливості надати оригінал Договору суду для огляду, оскільки він не є його стороною.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 задоволено вказане клопотання; зобов'язано ОП «Українська ліга музичних прав» та ТОВ «Мелон Фешн Україна» надати суду оригінал Договору (для огляду у судовому засіданні) та належним чином завірену копію Договору для долучення до матеріалів справи.

ОП «Українська ліга музичних прав» 23.12.2014 подало суду належним чином завірену копію Договору з усіма додатками до нього.

ТОВ «Мелон Фешн Україна» 22.12.2014 подало пояснення, в яких зазначило таке: організації колективного управління, з якими співпрацювало ТОВ «Мелон Фешн Україна», не задовольняли його за каталогами музичних фонограм, що надавалися для прослуховування в магазині; прослухавши каталоги з музичними творами, що надавав відповідач до укладення Договору, ТОВ «Мелон Фешн Україна» з ОП «Українська ліга музичних прав» уклали Договір для виконання фонограм у магазинах.

Представник ТОВ «Мелон Фешн Україна» у судовому засіданні 22.12.2014 просив суд залучити його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, а не позивача, як це було визначено ОП «Українська ліга музичних прав», оскільки предметом даного спору є визнання недійсним Договору, укладеного ТОВ «Мелон Фешн Україна» та ОП «Українська ліга музичних прав».

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2014 змінено процесуальний статус ТОВ «Мелон Фешн Україна» з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Позивач 06.01.2015 подав суду пояснення, в яких зазначив таке: ТОВ «Мелон Фешн Україна» зобов'язано сплатити кошти (так звану «винагороду») за Договором; зобов'язання ОП «Українська ліга музичних прав», зазначені у пункті 2 Договору, не є зобов'язаннями відповідача перед ТОВ «Мелон Фешн Україна»; у пункті 3.1 Договору зазначається, що ОП «Українська ліга музичних прав» гарантує, що на момент укладення Договору є законним власником прав, що передаються; в жодній частині Договору не йдеться про те, що відповідач передає (передав) ТОВ «Мелон Фешн Україна» якісь права, тим більше, що сторони посилаються на каталог відповідача, який у Договорі належним і зрозумілим чином не визначений; Договір за своєю правової природою є договором дарування, адже, по-перше, не встановлено, що відповідач має здійснити будь-яку дію майнового або немайнового характеру на користь ТОВ «Мелон Фешн Україна»; по-друге, відповідно до Договору ТОВ «Мелон Фешн Україна» зобов'язалось передати у майбутньому відповідачу безоплатно майно (гроші) у власність.

Також позивачем 06.01.2015 подано суду заперечення на пояснення ТОВ «Мелон Фешн Україна», в яких зазначено, що: пояснення третьої особи є поверхневими; ТОВ «Мелон Фешн Україна» стверджує, що є два фактори, які підштовхнули її на укладення Договору; серед таких факторів третя особа вказує комерційний фактор; згідно з Договором, який уклало ТОВ «Мелон Фешн Україна», жодні права не були надані і не могли бути надані, про що вже йшлося в поясненнях позивача щодо нікчемності Договору.

Відповідач 16.01.2015 подав суду відзив на позов, в якому зазначив таке: твердження позивача про відсутність у відповідача необхідного обсягу цивільної дієздатності для підписання Договору не відповідає дійсності, оскільки, як відомо з матеріалів справи, станом на момент укладання Договору відповідач мав статус організації колективного управління («простої») і саме у цьому статусі уклав з ТОВ «Мелон Фешн Україна» Договір; цілком правильним є твердження позивача про те, що відповідач, не маючи статусу уповноваженої організації колективного управління, не має права діяти на підставі статті 43 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон), однак це твердження не враховує, що у тексті Договору відсутнє посилання на цю статтю як на підставу його укладання.

28.01.2015 позивач подав суду письмові заперечення на відзив відповідача, в якому зазначив таке:

- дії відповідача з укладення Договору суперечать інтересу позивача, адже практично неможливо умовити третю особу (користувача) укласти договір з організацією колективного управління (належною) стосовно суміжних прав, коли у неї вже укладений договір з іншою організацією колективного управління (неналежною; про те що така організація є неналежною користувач може і не усвідомлювати);

- відповідач не підтвердив передачу третій особі права відповідно до Договору (цього з умов спірного Договору не спостерігається, предметом Договору є якісь невідомі «умови використання» невідомого і відповідно не визначеного каталогу);

- також ОП «Українська ліга музичних прав» не підтвердила надання за Договором авторських прав на твори (без обмежень).

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

У судовому засіданні 09.02.2015 представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.10.2013 ОП «Українська ліга музичних прав» (ліга) і ТОВ «Мелон Фешн Україна» (компанія) укладено Договір, за умовами якого:

- предметом Договору є умови використання компанією способом публічного виконання у зазначених у додатках до Договору закладах, що належать компанії, фонограм (відеограм), їх примірників, зафіксованих у них музичних творів та їх виконання (далі - фонограми) з каталогу ліги (фонограми, відеограми, у яких зафіксовані виконання музичних творів з текстом або без тексту, майнові права на які передані у колективне управління ОП «Українська ліга музичних прав» та/або щодо яких об'єднанню надано дозвіл на здійснення збору винагороди за їх використання способом публічного виконання) та сплати лізі як організації колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права, виконавців, виробників фонограм, виробників відеограм, організацій мовлення, винагороди (роялті) за таке використання фонограм. Компанія зобов'язується сплачувати лізі узгоджену в додатках до Договору винагороду за публічне виконання фонограм (пункт 1.1 Договору);

- ліга зобов'язується самостійно розподіляти та сплачувати правовласникам винагороду, отриману від компанії (підпункт 2.1.1 пункту 2.1 Договору);

- ліга зобов'язується самостійно вести всі переговори з третіми особами з приводу публічного виконання фонограм в закладах (вказаних у додатках до Договору), що належать компанії. Дією цього пункту також регулюються випадки виникнення претензій третіх осіб щодо такого публічного виконання за умови належного виконання компанією умов Договору (підпункт 2.1.2 пункту 2.1 Договору);

- компанія зобов'язується не пізніше п'яти днів після закінчення звітного місяця виплачувати лізі винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках до Договору. Компанія перераховує винагороду на розрахунковий рахунок ліги (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується негайно сповіщати лігу про будь-які питання або претензії третіх осіб з приводу публічного виконання фонограм у закладах, вказаних у додатках до Договору, які належать компанії (підпункт 2.2.2 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується протягом п'яти днів повідомити лігу про відкриття компанією нових закладів, в яких буде здійснюватись публічне виконання фонограм, а також підписати відповідні додатки до Договору (підпункт 2.2.3 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується протягом п'яти днів письмово повідомити лігу про припинення публічного виконання фонограм в закладах компанії, зазначених у відповідних додатках до Договору. У разі несвоєчасного повідомлення про настання таких обставин компанія зобов'язується сплатити винагороду, узгоджену сторонами у відповідних додатках до Договору у повному обсязі і за весь період (підпункт 2.2.4 пункту 2.2 Договору);

- компанія зобов'язується надавати лізі інформацію щодо фонограм, які публічно виконувались у закладах, вказаних у додатках до Договору, протягом календарного кварталу. Така інформація надається лізі одним з способів: письмово або в електронному вигляді (e-mail: ) (підпункт 2.2.5 пункту 2.2 Договору);

- підписанням Договору компанія надає свою згоду на те, що ліга при виконанні Договору може здійснювати обробку персональних даних компанії відповідно до вимог Закону України «Про захист персональних даних» (підпункт 2.2.6 пункту 2.2 Договору);

- ліга гарантує, що на момент укладення Договору є законним власником прав, що передаються (пункт 3.1 Договору);

- якщо після вступу в силу Договору у ліги або у компанії виникнуть спірні питання з будь-якими особами з приводу переданих компанії авторських і/або суміжних прав щодо творів, фонограм, і зафіксованих на них виконань, то їх вирішення здійснюватиметься безпосередньо лігою без створення перешкод для компанії відносно можливості використання переданих йому прав за Договором, за умови надання компанією всієї необхідної інформації за відповідними пред'явленими вимогами (пункт 3.2 Договору);

- ліга гарантує, що використання творів, фонограм та зафіксованих на них виконань на умовах Договору не порушують авторських і/або суміжних прав третіх осіб (пункт 3.3 Договору);

- при виключенні будь-яким автором або іншим правовласником свого твору (творів) відповідне повідомлення повинно бути надіслано на адресу компанії. З дати отримання такого повідомлення компанія не має права на публічне виконання таких творів (пункт 3.4 Договору);

- Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє п'ять років. Якщо за шість місяців до спливу зазначеного п'ятирічного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від Договору, Договір вважається продовженим на невизначений час. При цьому підпункти 2.2.1, 2.2.5 пункту 2.2 Договору залишаються в силі до повного виконання компанією своїх зобов'язань, що виникли під час дії Договору. Договір може бути розірваним за взаємною згодою сторін або на підставах, передбачених чинним законодавством (пункт 3.7 Договору);

- кожна із сторін вправі в односторонньому порядку розірвати Договір (відмовитися від нього), письмово попередивши іншу сторону за 45 (сорок п'ять) днів до дати розірвання Договору (пункт 3.8 Договору);

- Договір діє на території України (пункт 3.9 Договору);

- до відносин сторін з питань, які не врегульовані або не повністю врегульовані Договором, застосовується чинне законодавство України (пункт 3.11 Договору);

- ліга є неприбутковою організацією, включеною до реєстру неприбуткових організацій та має ознаку неприбутковості 0011. Компанія є платником податку на загальних підставах (пункт 3.12 Договору).

Відповідно до положень статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом); розмір і порядок виплати авторської винагороди за створення і використання твору встановлюються в авторському договорі або у договорах, що укладаються за дорученням суб'єктів авторського права організаціями колективного управління з особами, які використовують твори.

Частиною п'ятою статті 32 Закону встановлено, що право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Згідно з статтями 450, 452, 453, 454, 455 ЦК України, статтями 1, 36, 37, 39, 40, 42, 43 Закону: право на використання об'єкта суміжних прав (зокрема, виконання, фонограми, відеограми тощо) належить відповідному правовласнику (виконавцеві, виробникові фонограми та/або відеограми чи особі, якій відповідні права передані у встановленому порядку); використання об'єктів суміжних прав здійснюється за згодою правовласників; допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників (у випадках публічного виконання та/або сповіщення, передбачених законом); збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються визначеними Установою уповноваженими організаціями колективного управління.

За приписами статей 48, 49 Закону:

- організації колективного управління діють на основі статутів, що затверджуються в установленому порядку і в межах повноважень, одержаних від суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організації колективного управління не мають права займатися комерційною діяльністю чи використовувати будь-яким способом об'єкти авторського права і (або) суміжних прав, доручених їм для управління;

- повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі;

- на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав;

- організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень такі функції збирати, розподіляти і виплачувати зібрану винагороду за використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єктам авторського права і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Отже, чинне законодавство України розмежовує: порядок комерційного використання об'єктів авторського права і суміжних прав; статус організацій колективного управління та уповноважених організацій колективного управління; використання прав (авторського і суміжних), переданих та непереданих в управління.

Зі змісту Договору вбачається, що за своєю правовою природою він є одним з видів договорів щодо розпорядження майновими правами інтелектуальної власності.

Відповідачем і третьою особою були укладені такі додатки до Договору: додаток від 01.10.2013 № 1; додаток від 01.10.2013 № 2; додаток від 01.10.2013 № 3; додаток від 01.12.2013 № 4; додаток від 01.12.2013 № 5; додаток від 15.03.2014 № 6; додаток від 15.03.2014 № 7; додаток від 01.05.2014 № 8 та додаток від 01.05.2014 № 9.

Позивач просив визнати Договір недійсним, посилаючись на те, що на час підписання оспорюваного правочину ОП «Українська ліга музичних прав» не мало цивільної дієздатності.

У подальшому позивач заявив про нікчемність Договору та просив суд визнати його недійсним, виходячи з такого: Договір за своєю правової природою є договором дарування, адже, по-перше, не встановлено, що відповідач має здійснити будь-яку дію майнового або немайнового характеру на користь ТОВ «Мелон Фешн Україна»; по-друге, відповідно до Договору третя особа зобов'язалась передати у майбутньому відповідачу безоплатно майно (гроші) у власність; на виконання умов Договору ТОВ «Мелон Фешн Україна» неодноразово дарувало відповідачу грошові кошти.

У п'ятому абзаці пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Позивач документально не довів, що укладення спірного Договору призвело до порушення його законних прав чи інтересів.

Що ж до цивільної дієздатності ОП «Українська ліга музичних прав», то слід зазначити таке.

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

На думку позивача, оскільки Організація на момент укладення оспорюваного правочину (01.10.2013) була єдиною уповноваженою в Україні організацією колективного управління, то саме із позивачем третя особа мала укласти договір про надання права використання ТОВ «Мелон Фешн Україна» фонограм.

Відповідач зазначає, що на момент укладення оспорюваного правочину мав статус організації колективного управління («простої»); ОП «Українська ліга музичних прав» уклала Договір з третьою особою, діючи відповідно до приписів статей 47-49 Закону.

Суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління (частина перша статті 47 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 48 Закону повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Частиною четвертою статті 47 Закону встановлено, що особи, які використовують твори, виконання, програми мовлення, примірники фонограм (відеограм), зобов'язані надавати організаціям колективного управління точний перелік використаних творів, виконань, примірників фонограм (відеограм), програм мовлення разом з документально підтвердженими даними про одержані прибутки від їх використання та повинні виплачувати організаціям колективного управління винагороду в передбачений (договором) термін і в обумовленому розмірі.

Відповідно до пункту 491 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» господарським судам необхідно мати на увазі, що згідно з приписами пункту «в» частини першої статті 49 Закону до функцій організацій колективного управління належить збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського і (або) суміжних прав не лише суб'єктам авторського і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також й іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Водночас, згідно з положеннями частини другої тієї ж статті Закону суб'єкти авторського права, які не передали організаціям колективного управління повноважень на управління своїми правами, в тому числі щодо збирання винагороди, мають право вимагати від організацій колективного управління, які таку винагороду за використання їхніх творів і об'єктів суміжних прав зібрали, виплати цієї винагороди, а також вимагати вилучення своїх творів і об'єктів суміжних прав із дозволів на використання, які надаються організаціями колективного управління шляхом укладення договорів з особами, які використовують ці об'єкти.

Отже, надавши організаціям колективного управління можливість дозволяти використання об'єктів авторського права, які хоча й не перебувають в їх управлінні, але не вилучені з нього в установленому порядку, законодавець врахував специфіку діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють постійне використання великої кількості різноманітних об'єктів авторського права, завчасне визначення переліку яких (із встановленням правовласників та одержанням необхідного дозволу від кожного з них) є надмірно складним або взагалі неможливим (телерадіоорганізації; особи, що здійснюють ретрансляцію телерадіопрограм; власники закладів, де відбувається публічне виконання творів, тощо).

Такий підхід, водночас, забезпечує дотримання прав суб'єктів авторського права - як щодо дозволу на використання творів, так і стосовно отримання винагороди - та дозволяє суб'єктам господарювання здійснювати використання необмеженого переліку творів без порушення майнових авторських прав, уклавши відповідний договір з однією організацією колективного управління.

Таким чином, відповідач, як «проста» організація колективного управління, мав право видавати суб'єктам господарювання дозволи на використання об'єктів авторського права шляхом укладання відповідних договорів, та отримувати від них за це використання відповідну винагороду (роялті).

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Дійсно на момент укладення осорюваного правочину позивач був єдиною в Україні уповноваженою організацією колективного управління, що мала право діяти відповідно до статті 43 Закону. Відповідач, не маючи статусу уповноваженої організації колективного управління, не має права діяти на підставі статті 43 Закону.

Проте оспорюваний Договір не містить посилання на названу статтю як на підставу його укладання; крім того, Договір було укладено відповідачем і третьою особою без порушень прав і законних інтересів позивача. Доказів, що підтверджують протилежне, Організацією суду не подано.

Слід також зазначити, що за приписом пункту 3 частини першої статті 4 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно з частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до частини першої статті 43 Закон допускається без згоди виробників фонограм (відеограм), фонограми (відеограми) яких опубліковані для використання з комерційною метою, і виконавців, виконання яких зафіксовані у цих фонограмах (відеограмах), але з виплатою винагороди, таке пряме чи опосередковане комерційне використання фонограм і відеограм та їх примірників: публічне виконання фонограми або її примірника чи публічну демонстрацію відеограми або її примірника; публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, в ефір; публічне сповіщення виконання, зафіксованого у фонограмі чи відеограмі та їх примірниках, по проводах (через кабель).

Частинами другою і третьою статті 43 Закону встановлено, що збирання винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, і контроль за їх правомірним використанням здійснюються визначеними Установою уповноваженими організаціями колективного управління. Зібрані кошти розподіляються між організаціями колективного управління, які є на обліку в Установі, на основі договорів, які уповноважені організації укладають з усіма організаціями колективного управління. Одержана від уповноваженої організації винагорода розподіляється відповідною організацією колективного управління у таких пропорціях: виконавцям - 50 відсотків, виробникам фонограм (відеограм) - 50 відсотків. Розмір винагороди за використання фонограм (відеограм), що зазначені у частині першій цієї статті, порядок та умови її виплати визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2003 № 71 «Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.04.2009 № 450, далі - Постанова КМУ) затверджено розмір винагороди (роялті) за використання опублікованих з комерційною метою фонограм і відеограм та порядок її виплати. Цим нормативним актом визначено й процедуру нарахування та виплати винагороди (роялті) виробникам фонограм, виробникам відеограм і виконавцям за комерційне використання без їх згоди опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм та їх примірників, а також зафіксованих у них виконань.

Пунктом 3 розділу ІІ Постанови КМУ передбачено, що до юридичних і фізичних осіб, які здійснюють комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, належать, зокрема, юридичні особи, у тому числі державні та комунальні телерадіоорганізації, які здійснюють публічне сповіщення (публічне повторне сповіщення) шляхом трансляції і ретрансляції зазначених об'єктів суміжних прав у передачах ефірного, супутникового, кабельного телебачення та радіомовлення або через Інтернет, зокрема провайдери програмної послуги, а також інші суб'єкти господарювання.

У пункті 4 розділу ІІ Постанови КМУ зазначено, що суб'єкти комерційного використання зобов'язані до початку здійснення комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань укласти з уповноваженою організацією колективного управління, що визначена в установленому порядку Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України, договір про виплату винагороди (роялті) за пряме або опосередковане комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань. Умови укладення такого договору теж визначені названим пунктом розділу ІІ Постанови КМУ.

Отже на підставі законодавства, чинного на час розгляду даної справи, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про зобов'язання третьої особи укласти договір про виплату винагороди (роялті) за пряме або опосередковане комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань.

Що ж до нікчемності правочину, у зв'язку з тим, що на думку позивача, Договір є за своєю правовою природою договором дарування, слід зазначити таке.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування (частина друга статті 717 ЦК України).

Зі змісту Договору вбачається, що обов'язку третьої особи з виплати відповідачу винагороди кореспондується обов'язок ОП «Українська ліга музичних прав» надати право використання фонограм, розподіляти та сплачувати правовласникам винагороду, отриману від ТОВ «Мелон Фешн Україна».

Таким чином, оспорюваний правочин за своєю правовою природою не є договором дарування, а тому не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для визнання Договору недійсним.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи покладаються на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.02.2015.

Суддя О. Марченко