ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2015 р. Справа № 911/1453/14

За позовом Відкритого акціонерного товариства «Ставищепродтовари»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тілігул»

треті особи Дочірнє підприємство «Статус і К»,

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВ-Альянс+»

про про визнання недійсним договору

Суддя Ейвазова А.Р.

Представники сторін:

від позивача - Менчак В.В. (арбітражний керуючий);

від відповідача - Здоровєйщева Т.Ю. (довіреність б/н від 14.01.2015);

від третьої особи 1 - не з'явився;

від третьої особи 2 - Давідкова К.О. (довіреність б/н від 02.02.2015)

СУТЬ СПОРУ Відкрите акціонерне товариство «Ставищепродтовари» (далі - ВАТ «Ставищепродтовари») звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тілігул» (далі - ТОВ «Тілігул») про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15.01.2003 №01/12-03, укладеного сторонами, на підставі ст.215 ЦК України.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що відповідний договір є мнимим, про що свідчить те, що:

- на його виконання позивачу грошові кошти в рахунок оплати об'єкта купівлі-продажу не надходили;

- таке майно у 2006-2008 роках обліковувалось як власність ВАТ «Ставищепродтовари» і на нього накладався арешт органами Державної виконавчої служби;

- питання про відчуження майна, яке є об'єктом купівлі-продажу за цим договором, не вирішувалось на загальних зборах товариства.

Також, позивач вказує на те, що спірний договір не відповідає вимогам ст.ст.316,319,321 ЦК України, оскільки у голови правління ВАТ «Ставищепродтовари» при укладення договору відсутнє право власності на нежитлові будівлі (т.1 а.с.4-11).

Відповідач у справі - ТОВ «Тілігул» у відзиві на позов заявлені вимоги відхиляє, вказуючи на те, що договір спрямований на реальне настання наслідків, про що свідчить передача об'єкта купівлі-продажу за спірним договором, який зареєстрований у встановленому порядку. Крім того, відповідач вказує на те, що позивач жодного разу не заявляв претензії щодо такого майна (т.1 а.с.114-116).

Також, 14.05.2014 відповідачем подана заява про застосування позовної давності (т.1 а.с.133-134).

Треті особи - Дочірнє підприємство «Статус і К» (далі - ДП «Статус і К»), Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВ-Альянс+» (далі - ТОВ «ВВ-Альянс+» письмових пояснень по суті заявлених вимог не надали.

Рішенням господарського суду Київської області від 28.05.2014, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014, у задоволенні відповідного позову відмовлено (т.1 а.с.229-233, т.2 а.с.59-63).

Постановою Вищого господарського суду України від 18.08.2014 рішення господарського суду Київської області від 28.05.2014 та постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2014 скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.94-96).

Під час нового розгляду справи позивачем заявлені вимоги підтримані з підстав, викладених у позовній заяві, відповідачем підтримані заперечення на позов та заява про застосування позовної давності; третя особа - ТОВ «ВВ -Альянс+» письмових пояснень не надала та зазначила про відповідність спірного договору встановленим вимогам.

Розгляд справи по суті здійснено за відсутності представника третьої особи - ДП «Статус і К», оскільки:

- таку особу повідомлено про час і місце засідання суду шляхом направлення копії ухвали за адресою, яка зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців станом на 22.12.2014 (т.3 а.с.51-52);

- відповідні поштові відправлення повернуті суду з довідками про відсутність адресата за відповідною адресою, однак, зважаючи на те, що така адреса відповідає зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, третю особу можна вважати такою, що належним чином повідомлена про час і місце засідання суду (т.3 а.с.57-62);

- представник третьої особи Чиж С.С. знайомився з матеріалами справи 22.01.2015 (т.3 а.с.84-85), до якої долучено ухвалу від 16.01.2015 про відкладення розгляду справи на 03.02.2015, отже відсутні підстави вважати, що ДП «Статус і К» не відомо про час і місце засідання суду.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд

встановив:

Відповідно до протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ «Ставищепродтовари» від 16.08.2002 прийнято, зокрема, рішення про продаж ТОВ «Тілігул» адмінбудинку, кондитерського цеху, безалкогольного цеху, майстерні крупорушки, складу ГЗМ, пропускного пункту, водонапірної башти, огорожі (т.1 а.с.203-206).

15.01.2003 між ВАТ «Ставищепродтовари» та ТОВ «Тілігул» укладено договір купівлі-продажу №01/12-03 (далі - договір) (т.1 а.с.32-33,111).

За умовами відповідного договору позивач продає, а відповідач купує адмінбудинок, кондитерський цех, безалкогольний цех, майстерню крупорушки, склад ГЗМ, пропускний пункт, нежитлову будівлю, водонапірну башту, огорожу, які розташовані за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, смт. Ставище, провулок Радянський, 3.

Загальна вартість об'єктів купівлі-продажу, що відчужуються за відповідним договором, визначена сторонами у розмірі 345 531,89грн (п.1.3 договору); оплата за договором здійснюється протягом чотирьох місяців з моменту його підписання (п.1.4 договору).

Згідно п.1.2 договору, відповідач (покупець за вказаним договором) набуває право власності на майно після підписання акту прийому-передачі.

Майно, яке є об'єктом продажу за вказаним договором, передано позивачем ТОВ «Тілігул» згідно акту прийому-передачі 17.01.2003 (т.1 а.с.38,118).

Право власності на відповідне майно за ТОВ Тілігул» зареєстроване 06.06.2013, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.119-120).

Дійсність відповідного договору є предметом розгляду у даній справі.

Вказуючи на недійсність такого договору, позивач посилається на його мнимість.

Оскільки такий договір датований 2003 роком, до такого договору мають застосовуватись норми, які регулювали порядок укладення такого договору, підстави недійсності, на момент його укладення.

Так, відповідні відносини врегульовані норми ЦК УРСР.

Як вбачається із змісту ч.2 ст.41 ЦК УРСР, договір є двосторонньою угодою.

В силу ч.1 ст.58 ЦК УРСР, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Таким чином, для встановлення того, що певна угода є мнимою, необхідно з'ясувати, чи виконувались зобов'язання за нею, щоб підтвердило намір сторін на виникнення, зміну або припинення певних прав та обов'язків за ним.

Оспорюючи дійсність відповідного договору, позивач, зокрема, посилається на те, що відповідно до матеріалів інвентаризації відповідне майно обліковувалось у ВАТ «Ставищепродтовари» у 2008 році. На підтвердження відповідної обставини, позивачем надані акти контрольної перевірки інвентаризаційних цінностей, яке відхилені судом в якості доказів, оскільки не мають підписів осіб, які входили до складу комісії, що створена для проведення такої перевірки (т.1 а.с.43-50).

Так, накладення арешту на майно, яке є об'єктом купівлі-продажу за спірним договором, не може беззаперечно свідчити про те, що сторони не мали наміру на створення спірним договором для них певних правових наслідків з огляду на таке.

Як вказує позивач, на майно, яке є об'єктом купівлі-продажу, накладений арешт органом ДВС.

Так, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2006 на все майно ВАТ «Ставищепродтовари» накладено арешт (а.с.60).

Як вбачається з акту опису та арешту, 28.05.2008 на майно ВАТ «Ставищепродтовари» накладено арешт, у т.ч. на частину майна, яке є об'єктом купівлі-продажу за спірним договором (т.1 а.с.67-70).

Однак, відповідний факт не може свідчити про те, що майно залишилось власністю позивача, оскільки сам факт накладення на нього арешту не встановлює право власності на нього. Так, особи, які вважають, що майно яке описано та арештовано, належить їм, можуть подавати позови про виключення його з акту опису та арешту, зняття з нього арешту тощо.

При цьому, за умовами спірного договору, право власності на об'єкти купівлі-продажу переходить до ТОВ «Тілігул» після підписання акту приймання-передачі, а сам акт приймання-передачі підписаний сторонами 17.01.2003.

Згідно ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. При цьому, в силу ч.4 вказаної норми, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

До набрання чинності ЦК України - до 01.01.2004 виникнення права власності на нерухоме майно не пов'язувалось з моментом реєстрації відповідного права.

Підставою для виникнення права власності визначались певні юридичні факти, з якими закон пов'язував виникнення відповідного права, зокрема, факти передачі певного майна за договором, створення такого майна тощо.

Отже, оскільки акт приймання-передачі майна підписаний сторонами 17.01.2003, право власності на таке майно перейшло до ТОВ «Тілегул» 17.01.2003.

Посилання позивача на те, що у реєстровій книзі будівель будинковолодіння 3 по пров. Радянський під реєстровим №127, який вказаний на написі про реєстрацію спірного договору (т.1 а.с 34), зареєстровано перехід права власності за договором купівлі-продажу №2699 від 13.10.2004 (т.2 а.с.158) не може бути беззаперечною підставою для висновку про те, що спірний договір не укладався, а є мнимим.

Так, як вже вказувалось, реєстрація переходу права власності за спірним договором до ТОВ «Тілегул» не мала обов'язкового характеру, оскільки в момент переходу права власності до відповідача - день підписання акту прийому-передачі - перехід права власності не пов'язувався з моментом реєстрації такого права.

Зважаючи на підписання сторонами акту прийому-передачі майна - об'єкта купівлі-продажу за договором, яке у подальшому відповідачем відчужено третій особі, стверджувати про те, що відповідний договір укладений без наміру на настання наслідків, безпідставно, оскільки сам факт передачі такого майна свідчить про намір сторін такого договору.

Під час вирішення спору у даній справі, позивач також вказував на те, що фактично спірний договір є підробленим і дата його укладення, вказана на ньому, не відповідає фактичній даті підписання такого договору.

З метою встановлення чи дійсно спірний договір укладено 15.01.2003, а акт прийому-передачі до нього -17.01.2003, що має істотне значення для даної справи, оскільки у разі, якщо відповідні факти мали місце у інший час, можливо, до відносин сторін щодо укладення такого договору підлягають застосуванню інші норми законодавства, у т.ч. ті, що пов'язують момент виникнення права власності з моментом його реєстрації, позивачем під час нового розгляду справи подано клопотання про призначення судової почеркознавчої та технічної експертиз (т.2 а.с.103-104), яке відхилено судом з наступних підстав.

На розгляд експертизи позивач просить поставити питання щодо виконання підпису Халявинським В.І. на спірному договорі такою особою, нанесення відтиску печатки у той час, яким датований документ, відповідність відтиску печатки позивача тощо, тобто питання, вирішення яких є предметом почеркознавчої та технічної експертиз.

Відповідно до п.1.1 Науково-методичних рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 №53/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.98 за №705/3145) (далі - Науково-методичні рекомендації), для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Також, в силу п.3.3.5 Науково-методичних рекомендацій, для дослідження документів щодо ідентифікації печаток, штампів (у тому числі факсиміле) та встановлення відповідності часу нанесення відтисків печаток, штампів даті виготовлення документа надаються оригінали документів.

Отже, і для проведення почеркознавчої, і для проведення технічної експертиз у даному випадку необхідний оригінал відповідного спірного договору.

При цьому, в силу п.3.5 Інструкції, коли об'єкт дослідження не може бути представлений експертові, експертиза може проводитись за фотознімками та іншими копіями об'єкта, його описами та іншими матеріалами, доданими до справи в установленому законодавством порядку, якщо це не суперечить методичним підходам до проведення відповідних експертиз.

Відповідний пункт є загальною нормою, яка визначає можливість проведення експертизи, зокрема, за копіями досліджуваних об'єктів, однак, за умови, якщо це не суперечить спеціальній нормі, яка визначає методичні підходи до проведення відповідних експертиз. Між тим, у даному випадку, як визначено п.1.1 та п.3.3.5 Науково-методичних рекомендацій, надання копій досліджуваних об'єктів суперечить методичним підходам до проведення почеркознавчої та технічної експертиз і такі експертизи проводяться виключно за оригіналами відповідних об'єктів, які передаються на дослідження.

Однак, позивач пояснив, що оригіналу відповідного договору не має, оскільки такий документ йому не передавався, а відповідач - те, що його примірник, залишений у нотаріуса, який здійснював нотаріальне посвідчення договору, на підставі якого у подальшому ТОВ «Тілігул» відчужено майно ТОВ «ВВ Альянс+», що є об'єктом купівлі-продажу за умовами спірного договору, вилучено 17.07.2014 начальником СВ Ставищенського РВ ГУ МВС України в Київській області

При цьому, як свідчить відповідь СВ Ставищенського РВ ГУ МВС України у Київській області, дійсно відповідні оригінали спірного договору та акту прийому-передачі до нього вилучені та передані до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення технічної експертизи, яка призначена у межах кримінального провадження №000005 від 20.01.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, за фактом службового підроблення договору №01/12-03 від 15.01.2003 купівлі-продажу нежитлових будівель.

Оскільки експертиза на час надання відповіді суду - 26.01.2015 не проведена, справа не повернута, а її розслідування триває, отримати відповідні оригінали документів, необхідних для проведення експертизи для долучення їх до справи, що розглядається, та направлення її для проведення судової експертизи неможливо.

За таких обставин, судова експертиза у даній справі не може бути призначена, оскільки у справі не достатньо для її проведення документів, без яких проведення її є неможливим.

Зважаючи на відповідні обставини, заявлені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не є доведеними позивачем.

При цьому, слід зазначити, що у разі закінчення розслідування вказаної кримінальної справи та встановлення вироком суду фактів підробки відповідного договору та акту, позивач має право звернутись до суду з заявою про перегляд рішення, прийнятого у даній справі за нововиявленими обставинами у порядку, визначеному розділом ХІІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати підлягають покладенню на позивача.

В судовому засіданні оголошена вступна та резолютивна частини рішення; повне рішення складено 13.02.2015.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову відмовити.

Суддя Ейвазова А.Р.