КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа№ 911/3932/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участі представників:

від позивача за первісним позовом: Гурський М.Р. - за дов.

від відповідача за первісним позовом: Порхун В.М. - за дов.

від третьої особи: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фенікс Агро»

на рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014

у справі № 911/3932/14 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Приватного підприємства «Фенікс Агро»

до Фермерського господарства «Ніна»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Фермерське господарство «Інгульське-2009»

про стягнення 144 000, 00 грн.

за зустрічним позовом Фермерського господарства «Ніна»

до Приватного підприємства «Фенікс Агро»

про стягнення 256 303,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Фенікс Агро» (далі, позивач за первісним позовом або ПП «Фенікс Агро») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Фермерського господарства «Ніна» (далі, відповідач за первісним позовом або ФГ «Ніна»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фермерське господарство «Інгульське-2009» (далі, третя особа), про стягнення з відповідача 144 000 грн. 00 коп. заборгованості за поставку жмиху соєвого (макухи) у кількості 34,420 тонн.

Позовні вимоги Приватного підприємства «Фенікс Агро» мотивовані тим, ним було поставлено Фермерському господарству «Ніна» попередньо узгоджений товар - жмих соєвий у кількості 34,420 тонн на загальну суму 244 382,00 грн. Разом із поставкою відповідачу за первісним позовом було передані для підписання та належного оформлення два примірники Договору поставки № 183 від 22.04.2014, а також два примірники видаткової накладної № РН-0000810 від 23.04.2014 та рахунок-фактуру № СФ-0000835 від 23.04.2014. Однак, ФГ «Ніна» не підписала вказаний договір, накладну, рахунок-фактуру та не повернула їх ПП «Фенікс Агро». Позивач за первісним позовом зазначає, що ФГ «Ніна» лише частково оплатило поставлений їй товар на суму 100 382,00 грн., від проведення повного розрахунку відмовилось, а тому станом на дату звернення до суду ПП «Фенікс Агро» сума неоплаченого ФГ «Ніна» товару складає 144 000,00 грн., яка і є ціною заявленого первісного позову.

Фермерське господарство «Ніна» звернулось до Господарського суду Київської області із зустрічним позовом до Приватного підприємства «Фенікс Агро» про стягнення 256 303 грн. 28 коп., з яких 100 382 грн. 00 коп. - сума, сплачена за неякісний товар та 155 921 грн. 28 коп. збитків.

В обґрунтування заявленої за зустрічним позовом вимоги про стягнення 100 382 грн. 00 коп. Фермерське господарство «Ніна» посилається на пункт 1 частини 2 статті 678 Цивільного кодексу України, а саме: у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Також, відповідач за первісним позовом зазначив, що ФГ «Ніна» понесло прямі збитки від використання неякісного жмиху (отруєння організму тварин, погіршення якості і зменшення кількості молока, мертвонароджений приплід у свиноматок, вибраковка корів тощо) в розмірі 155 921, 28 грн., що також підлягає стягненню з ПП «Фенікс Агро».

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.11.2014 у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Фенікс Агро» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014 у справі № 911/3932/14 в частині відмови у задоволенні первісного позову та постановити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПП «Фенікс Агро» повністю та стягнути з ФГ «Ніна» на користь позивача за первісним позовом 144 000,00 грн. заборгованості за поставлений товар; в частині задоволення позовних вимог за зустрічним позовом рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014 залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що ФГ «Ніна» отримало від ПП «Фенікс Агро» 34,420 тонн товару на загальну суму 244 382,00 грн. і факт такої передачі є беззаперечним. Однак, всупереч цьому, суд безпідставно відмовив позивачу у задоволенні первісного позову.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача за первісним позовом у справі № 911/3932/14 було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2014 апеляційну скаргу позивача за первісним позовом прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 22.01.2015.

15.01.2015 від третьої особи через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшла заява, у якій останній просив суд провести розгляд справи без його участі.

20.01.2015 відповідач за первісним позовом подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу, у яких просив залишити рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача за первісним позовом у судове засідання, призначене на 22.01.2015, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

У зв'язку з неявкою у судове засідання представника ФГ «Ніна» та необхідністю надання представнику позивача за первісним позовом можливості ознайомитись із запереченнями на апеляційну скаргу ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 розгляд справи було відкладено на 12.02.2015.

Представник третьої особи у судове засідання 12.02.2015 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення третьої особи про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника третьої особи.

Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014 у справі № 911/3932/14 в частині відмови у задоволенні первісного позову та постановити у цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПП «Фенікс Агро» повністю.

Представник відповідача за первісним позовом проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно частини 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Дійсно, за загальним правилом відповідно до статті 208 Цивільного кодексу України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Водночас, відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Так, як підтверджується матеріалами справи, між ПП «Фенікс Агро» та ФГ «Ніна» було досягнуто домовленості, відповідно до якої позивач за первісним позовом поставив ФГ «Ніна» товар - жмих соєвий на загальну суму 244 382,00 грн.

Факт поставки товару підтверджується листом № 129 від 26.05.2014, актом утилізації неякісної сировини від 24.06.2014 року, а також претензією щодо поставки неякісної сировини, якими відповідач за первісним позовом визнає факт поставки товару (том 1, а.с. 27-29). Також, матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується факт часткової оплати ФГ «Ніна» поставленого товару у сумі 100 382,00 грн.

29.08.2014 ПП «Фенікс Агро» звернулось до ФГ «Ніна» з листом-вимогою № 3654 про стягнення з відповідача за первісним позовом 144 000,00 грн. заборгованості за поставлений йому та неоплачений товар.

Заперечуючи проти задоволення первісного позову ФГ «Ніна» посилається на те, що поставлений йому товар був неналежної якості.

Колегія суддів вважає позовні вимоги ПП «Фенікс Агро» про стягнення з ФГ «Ніна» 144 000,00 грн. заборгованості безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До правовідносин поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 673 Цивільного кодексу України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якість товару - одна із найважливіших його характеристик.

Якість - це сукупність характеристик товару, що стосуються його здатності задовольняти встановлені і передбачені потреби.

Показник якості товару - це кількісна характеристика однієї чи кількох властивостей товару, які становлять його якість. Показник якості кількісно характеризує ступінь придатності товару задовольняти певні потреби.

У законодавстві, окрім якості товару, також використовується термін «безпечність продукції», яким гарантується відсутність ризиків для покупця.

Відповідно до частини 1 статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Під гарантією якості товару слід розуміти завірення продавця про відсутність у товарі в момент його передачі покупцеві або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків щодо якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати його відповідно до мети.

Як вбачається із претензії, направленої ФГ «Ніна» позивачу за первісним позовом (том 1, а.с. 27), закуплений жмих соєвий характеризується насамперед зниженим в 1,15 рази рівнем сирого протеїну порівняно з регламентованим у свідоцтві про якість показником), та більш ніж у двічі перевищенням вмістом клітковини (14,4 %), зокрема порівняно з ГОСТ 27149-95 (том 1, а.с 81-90), що дає привід судити про невисоку якість вихідної сировини для переробки. Активність уреази в 6 разів перевищує задекларовану у свідоцтві про якість та в 3 рази перевищує фізіологічно допустимі показники: 0,86 рН проти 0,3 од.рН, що катастрофічно впливає на здоров'я тварин, а що стосується свиней, то взагалі існує загроза загибелі тварини.

Як зазначив відповідач за первісним позовом, у результаті введення у добовий раціон дійного стада даного жмиху вже в перші дні відбулося різке зниження надою молока в розмірі понад 1 тонну на добу; крім того, вміст жиру в молоці знизився в з показника 4,1 до 3,5.

З огляду на вказане, ФГ «Ніна» у своїй претензії просило ПП «Фенікс Агро» повернути перераховані ним кошти в розмірі 100 382,00 грн., а також провести відшкодування збитків у розмірі 150 000,00 грн.

Листом № 3106 від 12.05.2014 (том 1, а.с. 61) скаржник повідомив ФГ «Ніна», що ним та представником заводу виробника було відібрано зразок соєвого жмиху та направлено його на лабораторне дослідження в м. Харків до інституті тваринництва НАНУ.

За наслідками проведення інститутом тваринництва НАНУ лабораторного дослідження, оформлених протоколом № 75 від 15.05.2014 (том 1, а.с. 59-60), ПП «Фенікс Агро» направило ФГ «Ніна» лист № 3196 від 02.06.2014 (том 1, а.с.30). У вказаному листі ПП «Фенікс Агро» зазначило, що ним було проведено лабораторний аналіз поставленого товару в м. Харкові в інституті тваринництва НАНУ, який дійсно підтвердив невідповідність товару до ГОСТ 27149-95 та зазначив, що у випадку, якщо залишок соєвого жмиха за результатами проведення ревізії складатиме +/- 15 т, представники заводу виробника заберуть його, а на згодовану продукцію ПП «Фенікс Агро» переробить всі необхідні документи і відпише її по 1 грн/т. Вказаний лист підписано директором ПП «Фенікс Агро» та завірено печаткою підприємства.

Як уже зазначалося, відповідно до частини 1 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ПП «Фенікс Агро» визнало факт невідповідності поставленого ним товару встановленим законодавством вимогам щодо якості товару даного виду, дані обставини не підлягають повторному доказуванню.

За загальним правилом одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 678 Цивільного кодексу України врегульовані правові наслідки передання товару неналежної якості.

Так, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:

1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред'явлені до продавця або виготовлювача товару.

Тобто, вказаною статтею визначено дві групи недоліків товару, кожна з яких породжує певну групу правових наслідків (звичайні та істотні).

До істотних порушень вимог якості товару відносяться:

- недоліки, які не можна усунути;

- недоліки, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу;

- недоліки, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення.

Частина 2 статті 678 Цивільного кодексу України є спеціальною нормою по відношенню до частини 1 вказаної статті та вказує на наслідки в разі істотного порушення вимог щодо якості товару.

Тобто, у разі передання товару, який містить у собі істотні недоліки, покупець, окрім зазначених у частині 1 статті 678 Цивільного кодексу України, набуває додаткових можливостей. Зокрема, право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару.

З огляду на встановлені судом обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що переданий Фермерському господарству «Ніна» товар містить у собі істотні недоліки та не відповідає вимогам щодо якості товару даного виду.

Із системного аналізу норм Цивільного кодексу України, що регулюють питання якості товару та правові наслідки передання покупцю товару неналежної якості, який містить у собі істотні недоліки, колегія суддів приходить до висновку, що ФГ «Ніна» правомірно, у відповідності до пункту 1 частини 2 статті 678 Цивільного кодексу України, відмовилось від оплати частини несплачених коштів за поставлений йому товар неналежної якості (жмих соєвий).

ПП «Фенікс Агро», у свою чергу, не надало суду належних та допустимих доказів на спростування вищезазначених обставин; обставин, які б звільняли його від відповідальності за поставлений товар неналежної якості суду не навело.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог ПП «Фенікс Агро» та погоджується із рішенням суду першої інстанції про відмову у їх задоволенні.

З приводу заявленого Фермерським господарством «Ніна» зустрічного позову колегія суддів також зазначає щодо відсутності підстав для його задоволення з огляду на наступне.

В обґрунтування заявленої за зустрічним позовом вимоги про стягнення 100 382,00 грн. Фермерське господарство «Ніна» посилається на пункт 1 частини 2 статті 678 Цивільного кодексу України, яким визначено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до статті 690 Цивільного кодексу України якщо покупець (одержувач) відмовився від прийняття товару, переданого продавцем, він зобов'язаний забезпечити схоронність цього товару, негайно повідомивши про це продавця. Продавець зобов'язаний забрати (вивезти) товар, не прийнятий покупцем (одержувачем), або розпорядитися ним в розумний строк. Якщо продавець у цей строк не розпорядиться товаром, покупець має право реалізувати товар або повернути його продавцеві. Витрати покупця у зв'язку із зберіганням товару, його реалізацією або поверненням продавцеві підлягають відшкодуванню продавцем. При цьому суми, одержані від реалізації товару, передаються продавцеві за вирахуванням сум, що належать покупцеві. Якщо покупець без достатніх підстав зволікає з прийняттям товару або відмовився його прийняти, продавець має право вимагати від нього прийняти та оплатити товар або має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає вимогу Фермерського господарства «Ніна» про стягнення 100 382,00 грн. безпідставною, оскільки, як підтверджується матеріалами справи, відповідачем за первісним позовом в односторонньому порядку було утилізовано товар згідно акту утилізації неякісної сировини від 24.06.2014, в той час як чинним законодавством України визначено інший порядок поводження з товаром, не прийнятим покупцем, який ФГ «Ніна» дотримано не було.

Стосовно вимоги ФГ «Ніна» про стягнення з відповідача 155 921,28 грн. збитків, понесених ним в зв'язку з поставкою неякісного товару колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

З огляду на положення статті 22 Цивільного кодексу України для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача шкоди та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Суд зазначає, що збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факту завдання йому збитків саме в розмірі 155 921 грн. 28 коп., оскільки з наданого ним розрахунку та наявних в матеріалах справи документів суд не вбачає можливим встановити правильність нарахованої та заявленої до стягнення позивачем суми збитків.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного підприємства «Фенікс Агро» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Фенікс Агро» на рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014 у справі № 911/3932/14 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 14.11.2014 у справі № 911/3932/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/3932/14 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко