РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015Справа №910/24797/14
За позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія

"Київводоканал"

До Комунального підприємства по утриманню житлового господарства

Печерського району м. Києва "Липкижитлосервіс"

Про стягнення 1156329,86 грн.

Судді: Картавцева Ю.В. (гол.)

Отрош І.М.

Полякова К.В.

Представники:

від позивача Мірошник М.М. - представник (дов. № 555 від 31.12.2014 р.)

від відповідача Крохмальний О.В. - представник (дов. № 09/5ЛЖ від 05.01.2015 р.)

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Липкижитлосервіс" про стягнення заборгованості у розмірі 1 156 329, 86 грн. (947 579, 92 грн. - основний борг, 103 967, 88 грн. - інфляційні втрати, 10 466, 32 грн. - 3% річних, 46 936, 74 грн. - пеня та 47 379, 00 грн. штраф).

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати послуг за поставку питної води та прийняття стічних вод через приєднані мережі за договором №03970/2-06 від 15.03.2004 р., внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 947 579, 92 грн.

Крім суми основної заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 103 967, 88 грн. інфляційних втрат, 10 466, 32 грн. 3% річних, 46 936, 74 грн. пені та 47 379, 00 грн. штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 р. порушено провадження у справі №910/24797/14, розгляд справи призначено на 01.12.2014 р.

У судовому засіданні 01.12.2014 р. представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання судом задоволено, у зв'язку з чим оголошено перерву до 15.12.2014 р.

У судовому засіданні 15.12.2014 р. представник відповідача усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи з метою подання відзиву на позов. Дане клопотання судом задоволено, у зв'язку з чим судом оголошено перерву до 19.12.2014 р.

Представник відповідача у судове засідання 19.12.2014 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Представником позивача 16.12.2014р. через відділ діловодства суду подано клопотання про витребування доказів,відповідно до якого станій на підставі ст. 38 ГПК України просить суд витребувати у КП УЖГ Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс» перелік теплових пунктів, бойлерів та обладнання, які перебувають на балансі та в оперативному управлінні відповідача, а також у КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» помісячну інформацію щодо розчеплення оплат КП УЖГ Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс» за період з 01.05.2012 р. по 31.03.2013 р. за надані ПАТ «АК «Київводоканал» послуги з постачання питної води для підігріву та водовідведення з відображенням сплат окремо по кожному будинку, що за наявною в КП «ГІОЦ» інформацією (дислокацією) обслуговується КП УЖГ Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс».

Розглянувши вказане клопотання позивача у судовому засіданні 19.12.2014 р., суд приходить до висновку про обґрунтованість останнього, а тому з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору у справі, дане клопотання судом задовольняється.

Крім того представник позивача у судовому засіданні 19.12.2014 р. подав суду клопотання про продовження терміну розгляду справи на більш тривалий строк, ніж встановлено ч. 1 ст. 69 ГПК України.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, то суд задовольнив зазначене клопотання.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, необхідністю витребування доказів, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 19.01.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

14.01.2015 р. відділом діловодства суду отримано від КП «ГІОЦ» витребувану ухвалою суду від 19.12.2014 р. інформацію.

16.01.2015 р. відділом діловодства суду отримано від представника позивача пояснення по справі та клопотання про продовження строку розгляду справи.

Представник відповідача у судове засідання 19.01.2015 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Розглянувши у судовому засіданні 19.01.2015 р. клопотання позивача про продовження строку розгляду справи, суд зазначає, що за змістом ч. 3 ст. 69 ГПК України, суд вправі продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів, відтак задоволення аналогічного клопотання позивача у судовому засіданні 19.12.2014 р. та продовження відповідною ухвалою суду строку розгляду даного спору на п'ятнадцять днів виключає можливість повторного продовження строків, а отже, в задоволенні даного клопотання судом відмовлено.

Представником позивача у даному судовому засіданні 19.01.2015 р. було подано клопотання про витребування доказів, відповідно до якого останній з підстав зазначення помилкового періоду у клопотанні, поданому 16.12.2014 р., просить суд повторно витребувати у КП «Головний інформаційно-обчислювальний центр» помісячну інформацію щодо розчеплення оплат КП УЖГ Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс» за період з 01.10.2013 р. по 30.06.2014 р. за надані ПАТ «АК «Київводоканал» послуги з постачання питної води для підігріву та водовідведення з відображенням сплат окремо по кожному будинку, що за наявною в КП «ГІОЦ» інформацією (дислокацією) обслуговується КП УЖГ Печерського району міста Києва «Липкижитлосервіс».

Розглянувши вказане клопотання позивача у судовому засіданні 19.01.2015 р., суд приходить до висновку про обґрунтованість останнього, а тому з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду спору у справі, клопотання про витребування доказів судом задовольняється.

У зв'язку з нез'явленням в судове засідання представника відповідача, невиконанням ним вимог ухвали суду, необхідністю витребування доказів, суд, відповідно до ст. 77 ГПК України, відклав розгляд справи на 26.01.2015 р., про що виніс відповідну ухвалу.

26.01.2015 р. відділом діловодства суду отримано від КП «ГІОЦ» витребувану ухвалою суду від 19.12.2014 р. інформацію, а також від відповідача відзив на позов із викладеними у ньому запереченнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 4-6 Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яка справа, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Зважаючи на ту обставину, що справа № 910/24797/14 відноситься до категорії складних, з метою забезпечення повного та об'єктивного розгляду справи, суд в судовому засіданні 26.01.2015 р. прийшов до висновку про необхідність розгляду справи № 910/24797/14 колегіально у складі трьох суддів, відповідно до ч. 1 ст. 4-6 ГПК України, про 26.01.2015 р. що виніс відповідну ухвалу.

Розпорядженням заступника голови Господарського суду міста Києва від 26.01.2015 р. визначено для розгляду справи № 910/24797/14 колегію суддів в наступному складі: Картавцева Ю.В. (гол.), судді Отрош І.М. та Полякова К.В.

За таких обставин, ухвалою суду від 26.01.2015 р. справу № 910/24797/14 прийнято до провадження колегією суддів у складі Картавцева Ю.В. (гол.), судді Отрош І.М. та Полякова К.В., розгляд справи призначено на 09.02.2015 р. о 12 год. 00 хв.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.02.2015 р. усно заявив клопотання про відкладення розгляду справи. Дане клопотання задоволено, у зв'язку з чим судом оголошено перерву до 09.02.2015 р. о 16 год. 00 хв.

У судовому засіданні 09.02.2015 р. представник позивача підтримав позов в повному обсязі, представник відповідача заперечив проти позову в частині нарахувань щодо холодної води на підігрів.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, в судовому засіданні 09.02.2015 р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.03.2004 р. між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - позивач, постачальник) та Комунальним підприємством по утриманню та експлуатації житлового фонду «Липкижитлосервіс», правонаступником якого є Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Липкижитлосервіс" (далі - відповідач, абонент) було укладено договір № 03970/2-06 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору постачальник зобов'язується надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому послуг постачальником на умовах цього договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України 01.07.1994 № 65, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 № 37, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за Договором.

При цьому суд звертає увагу, що Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України 01.07.1994 № 65 втратили чинність 18.10.2008 у зв'язку із введенням в дію нових Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190.

За таких обставин 28.05.2013 р. сторонами було укладено додаткову угоду до Договору, відповідно до якої сторони зокрема погодили, що абонент зобов'язується дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 № 190.

Згідно п. 2.1.1 Договору облік поставленої води здійснюється за показаннями водолічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених Правилами користування. У випадку наявності у абонента декількох об'єктів водоспоживання, облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показань всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом.

Зняття показань з водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником, є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг (п. 2.1.2 Договору).

Відповідно до п. 2.1.4 Договору кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями водолічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків.

Згідно п. 2.2.2 Договору, оплата вартості послуг здійснюється Абонентом щомісячно у безготівковій формі у п'ятиденний строк з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента (п. 2.2.2. в редакції додаткової угоди від 28.05.2013 р.).

За змістом п. 7.1. Договору в редакції додаткової угоди від 28.05.2013 р., цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

Договірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання» (далі - Закон), сферу дії якого визначено статтею 2 Закону.

Відповідно до ст. 2 Закону його дія поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

ПАТ «АК «Київводоканал» є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом). При цьому, вода питна - вода, яка за органолептичними властивостями, хімічним і мікробіологічним складом та радіологічними показниками відповідає державним стандартам та санітарному законодавству. На сьогоднішній день в Україні вимоги до якості питної води встановлені Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною» (ДСанПіН 2.2.4-171-10), затвердженими наказом Міністерства охорони здоров'я України від 12.05.2010 № 400.

Відповідно до п. 2.1 розділу 2 вказаних ДСанПіН 2.2.4-171-10 вода питна, призначена для споживання людиною (питна вода), - вода, склад якої за органолептичними, фізико-хімічними, мікробіологічними, паразитологічними та радіаційними показниками відповідає вимогам державних стандартів та санітарного законодавства (з водопроводу - водопровідна, фасована, з бюветів, пунктів розливу, шахтних колодязів та каптажів джерел), призначена для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб населення, а також для виробництва продукції, що потребує використання питної води.

Таким чином, позивач є виробником та постачальником, а відповідач - споживачем (згідно зі ст. 1 Закону споживач питної води - це юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб) послуг з постачання питної води, якість якої відповідає зазначеним ДСанПіН 2.2.4-171-10, та водовідведення.

Статтею 22 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» встановлено обов'язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до умов Договору та встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Позивач вказує, що у період з 01.10.2013 р. по 30.06.2014 р. надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 4 798 490, 18 грн., а відповідач оплатив такі послуги лише у розмірі 3 898 924, 23 грн., у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 947 579, 92 грн., яку і просить стягнути позивач. Крім цього позивач також просить суд стягнути з відповідача 103 967, 88 грн. - інфляційних втрат, 10 466, 32 грн. - 3% річних, 46 936, 74 грн. - пені та 47 379, 00 грн. штрафу.

Відповідач заперечує проти позову з підстав того, що позивачем до свого розрахунку включено надання послуг постачання холодної води на підігрів стосовно бойлерів, що відсутні на балансі відповідача, а також з тих підстав, що сторони при укладенні спірного договору не погодили такий вид відповідальності, як пеня. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Проаналізувавши матеріали справи та пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Внаслідок укладення договору між сторонами згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського процесуального кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Як встановлено судом, за змістом п. 7.1. Договору в редакції додаткової угоди від 28.05.2013 р., цей договір укладається строком на один рік і набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Договір вважається пролонгованим на новий строк, якщо за 20 днів до припинення його дії жодна зі сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення.

З огляду на відсутність будь-яких доказів припиенння чи зміни умов Договору, суд вважає такий договір чинним протягом спірного періоду.

Договір № 03970/2-06 на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі за своєю природою є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з приписами ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З наведеного вбачається, що підставою для отримання оплати виконавцем є саме надана замовнику послуга.

Як встановлено судом, позивач вважає, що з 01.10.2013 р. по 30.06.2014 р. надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення на загальну суму 4 798 490, 18 грн., а відповідач оплатив такі послуги лише у розмірі 3 898 924, 23 грн., у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 947 579, 92 грн.

При цьому, із доданого до позовної заяви розгорнутого розрахунку позовних вимог вбачається, що вартість наданих відповідачеві послуг з водопостачання та водовідведення складається з вартості питної води та стоків (код 6-84; код 6-1575) та вартості холодної води, яка є сировиною для виробництва гарячої води, а також стоків (код 6-50084).

Згідно з вимогами п. п. 2.1, 2.2 та 3.13 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008 р. (надалі - Правила), договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду і питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги». Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

З урахуванням вищевказаного, вартість спожитої води, що іде на підігрів має оплачувати балансоутримувач теплових пунктів.

Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів, фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором (п. 3.13).

Тобто, змістом наведеного пункту Правил визначено, що розрахунок за спожиту гарячу воду повинен проводитися з балансоутримувачем теплових пунктів (бойлерів).

З матеріалів справи, в тому числі з витребуваних судом у КП «ГІОЦ» даних, а також наданого відповідачем переліку теплових пунктів, що перебувають на балансі КП УЖГ «Липкижитлосервіс», на балансі відповідача перебувають 37 теплових пунктів (бойлерів).

Згідно зі ст. 257 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію.

Гаряча та перегріта вода є продукцією енергопостачальника та/або виробника. Споживачем холодної води як складової гарячого водопостачання є виробник та/або постачальник енергії.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за надані послуги для потреб гарячого водопостачання за кодом 6-50084 є обґрунтованими лише в частині надання води для підігріву стосовно наявних на балансі відповідача теплових пунктів, в іншій частині - безпідставними. Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача перед позивачем за постачання питної води для виготовлення гарячої до бойлерів, що знаходяться на балансі відповідача, становить 111 032, 41 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Аналогічні висновки містяться в постанові Вищого господарського суду України від 30.01.2014 р. у справі №910/12493/13.

Таким чином, доводи відповідача прийняті судом в цій частині.

Разом з тим, пунктом 1.4 Правил визначено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 р. №37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N 403/6691 (надалі - Правила приймання), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Згідно п. 1.2 Правил приймання останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Відповідно до п. 1.4 Правил приймання абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

За змістом п. 2.4 Правил приймання підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих правил, місцевих правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Отже, надання послуг із приймання стічних вод (у тому числі, гарячого водопостачання) регулюється умовами укладеного сторонами договору, а вартість таких послуг підлягає оплаті абонентом, яким є відповідач, на користь позивача.

При цьому, факт надання послуг з водопостачання та водовідведення за спірний період підтверджується наявними у матеріалах справи первинними документами - актами про зняття показників водо лічильників.

Таким чином, заборгованість відповідача по оплаті наданих позивачем за Договором у період з 01.10.2013 р. по 30.06.2014 р. послуг з водопостачання та водовідведення становить 328 351, 47 грн. (по коду №6-84), 25 551, 95 грн. (по коду 6-1575) а також 243 349, 38 грн. (стоки по коду №6-50084) та 111 032, 41 грн. (питна вода на підігрів по коду №6-50084 відносно наявних на балансі відповідача бойлерів), строк виконання грошового зобов'язання по оплаті якої згідно положень ст. 903 Цивільного кодексу України та умов Договору на момент звернення з позовом до суду є таким, що настав.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Відповідно до частини сьомої зазначеної статті не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

В процесі справи судом встановлено, що зобов'язання щодо оплати заборгованості за період з 01.10.2013 р. по 30.06.2014 р. послуг з водопостачання та водовідведення загальним розміром 708 285, 21 грн. (по коду №6-84, 6-1575, а також стоки по коду №6-50084 та питна вода на підігрів по коду №6-50084 відносно наявних на балансі відповідача бойлерів) відповідачем у встановлений Договором строк не виконано, оскільки доказів іншого суду надано не було.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що відповідачем було порушено умови Договору, а також вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України.

За таких обставин, загальна сума боргу за період з 01.10.2013 р. по 30.06.2014 р. послуг з водопостачання та водовідведення становить 708 285, 21 грн., а отже позовні вимоги в частині основного боргу задовольняються частково.

Крім суми основного боргу, позивач також просить суд стягнути з відповідача 103 967, 88 грн. - інфляційних втрат, 10 466, 32 грн. - 3% річних, 46 936, 74 грн. - пені та 47 379, 00 грн. штрафу.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 ст. 625 ЦК України встановлює виняток із загального правила ст. 614 ЦК України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, неможливість виконання боржником грошового зобов'язання не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи інфляційні втрати і 3% річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно з розрахунком позивача розмір інфляційних втрат складає 103 967, 88 грн., 3% річних - 10 466, 32 грн., які обчислюються від загальної суми основного боргу по кожному періоду.

Перевіривши розрахунок позивача 3% річних та інфляційних втрат з простроченої суми по кожному періоду, суд зазначає, що до стягнення підлягає сума в частині встановленого судом прострочення сплати основного боргу 328 351, 47 грн. (по коду №6-84), 25 551, 95 грн. (по коду 6-1575) та 243 349, 38 грн. (стоки по коду №6-50084), а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних підлягають задоволенню частково, у розмірі 69 079, 60 грн. (інфляційні втрати) та 6 994, 36 грн. (3% річних).

Оскільки відповідач не виконав належним чином зобов'язання з оплати вартості наданих позивачем послуг, це є підставою для застосування до нього передбачених Господарським кодексом України штрафних санкцій, зокрема ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України - пені та штрафу. При цьому позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 46 936, 74 грн. пені та 47 379, 00 грн. штрафу.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено відповідальність за прострочку платежу у вигляді пені, розмір якої встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2. Договору передбачено відповідальність абонента у вигляді сплати пені, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

На підставі наведених норм та п. 4.2 Договору, враховуючи встановлену судом суму прострочення сплати основного боргу 328 351, 47 грн. (по коду №6-84), 25 551, 95 грн. (по коду 6-1575) та 243 349, 38 грн. (стоки по коду №6-50084), за перерахунком суду з відповідача підлягає стягненню пеня розміром 31 367, 07 грн., а отже вимоги щодо стягнення пені підлягають задоволенню частково в зазначеній сумі.

Згідно з п. 4.6 Договору в редакції додаткової угоди від 28.05.2013 р., за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5 % від суми, яку відмовився сплатити.

Таким чином, господарський суд також частково задовольняє вимоги позивача про стягнення штрафу, а саме у розмірі 35 414, 26 грн. (708 285, 21 Ч 5 %).

Щодо вимог позивача про нарахування відповідачу пені, інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, суд зазначає що позивачем не надано окремого розрахунку штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів по тепловим пунктам, які перебувають на балансі відповідача.

Відповідно до пункту 1.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Як передбачено у пункті 18 Листа Вищого господарського суду України від 11.04.2005р. № 01-8/344, господарський суд у розгляді справи не зобов'язаний здійснювати "перерахунок" замість позивача розрахованих останнім сум штрафних санкцій, річних тощо. Однак з огляду на вимоги частини 1 статті 47 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Якщо для здійснення перерахунку необхідні додаткові матеріали, суд витребує їх у позивача, а в разі неподання ним таких матеріалів - з урахуванням обставин конкретної справи залишає позов (в частині стягнення відповідних спірних сум) без розгляду на підставі пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України або відмовляє в задоволенні позову у відповідній частині у зв'язку з недоведеністю позовних вимог.

Судом встановлено, що з урахуванням часткового задоволення вимог позивача щодо стягнення заборгованості по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, доданого до позовної заяви розрахунку штрафних санкцій та наявних в матеріалах справи доказів неможливо здійснити перерахунок пені, інфляційних втрат та 3 % річних за неналежне виконання грошових зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, по тепловим пунктам, які перебувають на балансі відповідача.

Ухвалами суду позивача було зобов'язано надати суду розгорнутий розрахунок позовних вимог по кожному з заявлених кодів.

В даному випадку, наведений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат, пені та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів за період з жовтня 2013 року по червень 2014 року, судом визнаний неналежним доказом заявлених вимог, був оцінений судом у відповідності з вимогами Господарського процесуального кодексу України, та з боку суду вчинені всі необхідні дії з метою забезпечення всебічного, повного та об'єктивного вирішення спору в цій частині.

У позивача, при отриманні ухвали виник процесуальний обов'язок по виконанню вимог суду, які є обов'язковими до виконання в силу положень статей 45, 115 Господарського процесуального кодексу України, однак такі вимоги позивачем не виконані.

У відповідності до норм пункту 5 частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України господарський суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору, або представник позивача не з'явився на виклик у засідання господарського суду і його нез'явлення перешкоджає вирішенню спору

З огляду на вищевикладене та у зв'язку з ненаданням суду окремого обґрунтованого розрахунку пені, інфляційних втрат та 3 % річних за неналежне виконання грошових зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, по тепловим пунктам, які перебувають на балансі відповідача, та відсутністю у суду достатніх даних (суми боргу, періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, максимального розміру пені, тощо) для здійснення власного розрахунку суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів за період заборгованості з жовтня 2013 року по червень 2014 року, суд залишає без розгляду вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми пені, інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів за період з жовтня 2013 року по червень 2014 року.

Разом з тим, суд роз'яснює позивачу, що остатній не позбавлений права звернутись до суду з окремим позовом про стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат та 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, за період заборгованості з жовтня 2013 року по червень 2014 року після усунення обставин, що зумовили залишення позову в цій частині без розгляду.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, заперечення відповідача приймаються судом до уваги лише частково в частині безпідставності стягнення коштів за постачання холодної води на підігрів стосовно відсутніх на балансі відповідача бойлерів, інші доводи судом не приймаються з огляду на їх необґрунтованість.

За таких обставин, позов Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва "Липкижитлосервіс" про стягнення заборгованості у розмірі 1 156 329, 86 грн. судом задовольняється частково.

Таким чином витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, п. 5 ч. 1 ст. 81, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» (01021, м. Київ, провулок Івана Мар'яненка, будинок 7; ідентифікаційний код 05756837) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, будинок 1-А; ідентифікаційний код 03327664) 708 285 (сімсот вісім тисяч двісті вісімдесят п'ять) грн. 21 коп. основної заборгованості, 69 079 (шістдесят дев'ять тисяч сімдесят дев'ять) грн. 60 коп. інфляційних втрат, 6 994 (шість тисяч дев'ятсот дев'яносто чотири) грн. 36 коп. 3% річних, 31 367 (тридцять одна тисяча триста шістдесят сім) грн. 07 коп. пені, 35 414 (тридцять п'ять тисяч чотириста чотирнадцять) грн. 26 коп. штрафу та 17 022 (сімнадцять тисяч двадцять дві) грн. 81 коп. судового збору.

3. Позов в частині стягнення з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Печерського району м. Києва «Липкижитлосервіс» (01021, м. Київ, провулок Івана Мар'яненка, будинок 7; ідентифікаційний код 05756837) пені у розмірі 15 569 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 3 471 (три тисячі чотириста сімдесят одна) грн. 95 коп. та інфляційних втрат у розмірі 34 888 (тридцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят вісім) грн. 28 коп. за несвоєчасне виконання зобов'язань по оплаті послуг з постачання холодної води, що йде на підігрів, за період з жовтня 2013 р. по червень 2014 р. залишити без розгляду.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення

складено 14.02.2015 р.

Судді: Ю.В. Картавцева (гол.)

І.М. Отрош

К.В. Полякова