ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2015 р. Справа № 914/4358/14

За позовом: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.Львів

до відповідача: Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія»,

м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Публічне Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України», м. Київ

про стягнення 220 000,00 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Куць М.Я.

Представники:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: Місечко В.І. - представник за довіреністю від 16.12.2014р. № 01-4066/13.

Від третіх осіб: не з'явилися.

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» про стягнення 220 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 22.12.2014р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 29.12.2014р. та залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фізичну особу-підприємця ОСОБА_3

В судовому засіданні 29.12.2014р. оголошено перерву до 15.01.2015р.

Ухвалою суду 15.01.2015р. залучено третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне Акціонерне товариство «Національну акціонерну компанію «Надра України» та розгляд справи відкладено на 26.01.2015р.

26.01.2015р. ухвалою продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 09.02.2015р.

В судове засідання 09.02.2015р. позивач явку повноважного представника не забезпечив, про причини не явки суд не повідомив. В попередніх судових засідання представник позивача позовні вимоги підтримував з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні 09.02.2015р. представник відповідача проти позову заперечує з підстав зазначених в запереченнях на позов (вх.№ 56426/14 від 26.12.2014р.) та додаткових пояснень по справі (вх. № 2559/15 від 23.01.2015р.)

В судове засіданні треті особи явку повноважних представників не забезпечили.

Відповідно до ст. 69 ГПК України суд обмежений строками розгляду справи.

У судовому засіданні 09.02.2015р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В процесі розгляду матеріалів справи судом встановлено:

16.06.2006 року між Дочірнім підприємством Національної акціонерної компанії «Надра України»«Західукргеологія»( надалі - відповідач у справі, орендодавець) та Приватним підприємцем ОСОБА_2 (надалі +- позивач у справі, орендар) укладено договір №26-04/43-ОР/06 оренди індивідуально визначеного майна (надалі -Договір оренди).

Відповідно до договору оренди, укладеного між позивачем та відповідачем, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежиле приміщення (надалі -майно), загальною площею 220,1 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з п.4.1. Договір укладено на строк 11 місяців, що діє з 21 січня 2006 року до 21 грудня 2006 року.

Рішенням господарського суду від 28.11.2012р. у справі за позовом Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» до Приватного підприємця ОСОБА_2 про виселення з орендованих приміщень, встановлено, що Договір оренди неодноразово був поновлений (пролонгований) на той самий строк, який закінчився 30.06.2012р.

Відповідно п.4.4. Договору оренди у разі припинення або розірвання договору поліпшення орендованого майна, здійснено орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна не завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря, а невідокремлювані поліпшення власністю орендодавця. Питання компенсації орендодавцем невідокремлюваних поліпшень вирішується відповідно до умов даного договору та чинного законодавства.

Позивачем зазначається, що впродовж дії Договору оренди ним було здійснено ряд ремонтно-будівельних робіт, на покращення об'єкта оренди - нежитлового приміщення.

Позивачем подано ряд договорів, а саме: договір №05/01-10 від 05 січня 2010 року, договір №03/01-11 від 03 січня 2011 року, договір №04/01-12 від 04 січня 2012 року, укладених між ним та ФО-П ОСОБА_3 та договір №23/08-11 від 23 серпня 2011 року укладеним позивачем з ФО-П ОСОБА_6, предметом яких є закупка будівельних матеріалів та виконання ремонтних, реставраційних, внутрішніх та будівельних робіт та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 220 000,00грн, що складає предмет позову слідує, що позивач виконував ремонт без будь-якого погодження з відповідачем - орендодавцем.

Також долучено Акти здачі-приймання робіт згідно договорів, зокрема,

-Акт №ОУ-00275 містить такі види робіт - штроблення стін під вкладку електрокабелів, бетонно-анкерні роботи 142,9м.кв., підготовка стін до облицювання каменем 120,0, бетонування підлоги 144,9м.кв., гідроізоляційні вертикальні роботи внутрішні на суму 70 000,00грн.;

- Акт №ОУ-00158 - встановлення на стелі гіпсокартонних конструкцій 128,7 кв.м., підготовка гіпсокартонних конструкцій до фарбування 130,0кв.м., фарбування гіпсокартонних конструкцій 130,0кв.м., підготовка стін до облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м., облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м. на суму 50 000,00грн.;

- Акт №ОУ-0001- встановлення на стелі гіпсокартонних конструкцій 128,7кв.м, підготовка гіпсокартонних конструкцій до фарбування 130,0кв.м., фарбування гіпсокартонних конструкцій 130,0кв.м., підготовка стін до облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м., облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м. на суму 50 000,00грн.;

- Акт №ОУ-0001 - підготовка стяжки під облицювання підлоги, облицплиткоювання підлоги керамікою, штукатурка стін 419,15кв.м, перетяжка стін 420 кв.м., фарбування стін 450,0кв.м. на суму 50 000,00грн.

До матеріалів справи долучено товарні чеки на оплату виконаної роботи згідно Актів.

З листа, який направлений позивачем відповідачу, після припинення договору оренди згідно реєстрації відповідачем вхідної кореспонденції (вх..№7/1380 від 29.08.2012 року), який торкається питання орендної плати, не міститься інформація щодо дачі згоди відповідача на поліпшення орендованого майна. Крім цього, в листі зазначено, поліпшення орендованого майна становлять 247 343,00грн. станом на 2008 рік.

В додаткових поясненнях по справі (вх.№ 2559/15 від 23.01.2015р.) відповідач зазначив про застосування строків позовної давності.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу положень статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання на підставі договору оренди в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Між сторонами у справі було укладено договір №26-04-43/ор-06 від 16.01.2006 року (31.01.06р.), предметом якого є строкове платне користування нежилим приміщенням, загальною площею 220,1 м.кв., розміщене за адресою: АДРЕСА_1. На момент розгляду справи договір припинено та позивача виселено з приміщення.

Зокрема, рішенням господарського суду Львівської області від 28.11.2012 року у справі №5015/4206/12 позов задоволено повністю та виселено Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 з орендованого нежитлового приміщення, загальною площею 220,1 м2, розміщене за адресою: АДРЕСА_1. При цьому у рішення зазначено, що Договір оренди неодноразово був поновлений (пролонгований) на той самий строк, який закінчився 30 червня 2012 року. Цей факт не заперечується ні відповідачем, ні позивачем. Однак листом від 19.07.12р. №01-1115/13 позивач (Орендодавець) повідомив відповідача (Орендаря) про припинення Договору. Факт належного повідомлення Орендаря підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення (є в матеріалах справи). У зв'язку з цим, суд прийшов до висновку про припинення Договору оренди, оскільки мало місце протягом місяця після закінчення строку дії договору заперечення Орендодавця щодо поновлення (продовження) Договору на новий строк.

Рішення суду набрало законної сили.

Предметом позову у справі №914/4358/14 є відшкодування витрат, витрачених орендарем (позивачем у справі) на покращення об'єкта оренди у розмірі 220 000,00грн.

Згідно зі статтею 773 ЦК України наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця(ч.3).

Відповідно до статті 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування речі.

Пунктом 5.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» вирішуючи спори, пов'язані з використанням орендарем прав, визначених частиною третьою статті 773 і статтею 778 ЦК України та частиною третьою статті 23 Закону "Про оренду державного та комунального майна", господарський суд повинен мати на увазі, що згода орендодавця на вчинення відповідних дій щодо орендованого майна має бути викладена у певній документальній формі, якщо така можливість не передбачена у самому договорі оренди (найму).

У самому договорі оренди така можливість не передбачена і письмової згоди орендодавця у документальній формі щодо поліпшення орендованого майна позивачем суду не надано.

Суд критично оцінює лист позивача відповідачу, направлений йому після припинення договору оренди згідно реєстрації відповідачем вхідної кореспонденції (вх..№7/1380 від 29.08.2012 року), оскільки він торкається питання орендної плати і не містить інформації щодо дачі згоди відповідача на поліпшення орендованого майна. Крім цього, із змісту цього листа випливає, що поліпшення орендованого майна становлять 247 343,00грн. станом на 2008 рік. У цій заяві немає будь - яких посилань на договори та акти, що становлять підставу позову у цій справі.

З аналізу наданих позивачем договорів №05/01-10 від 05 січня 2010 року, №03/01-11 від 03 січня 2011 року, №04/01-12 від 04 січня 2012 року, укладених між ним та ФОП ОСОБА_3, та договір №23/08-11 від 23 серпня 2011 року укладеним позивачем з ФО-П ОСОБА_6, предметом яких є закупка будівельних матеріалів та виконання ремонтних, реставраційних, внутрішніх та будівельних робіт та актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 220 000,00грн, що складає предмет позову слідує, що позивач виконував ремонт без будь-якого погодження з відповідачем - орендодавцем.

Зокрема, Акт №ОУ-00275 містить такі види робіт - штроблення стін під вкладку електрокабелів, бетонно-анкерні роботи 142,9м.кв., підготовка стін до облицювання каменем 120,0, бетонування підлоги 144,9м.кв., гідроізоляційні вертикальні роботи внутрішні на суму 70 000,00грн.;

- Акт №ОУ-00158 - встановлення на стелі гіпсокартонних конструкцій 128,7 кв.м., підготовка гіпсокартонних конструкцій до фарбування 130,0кв.м., фарбування гіпсокартонних конструкцій 130,0кв.м., підготовка стін до облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м., облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м. на суму 50 000,00грн.;

- Акт №ОУ-0001- встановлення на стелі гіпсокартонних конструкцій 128,7кв.м, підготовка гіпсокартонних конструкцій до фарбування 130,0кв.м., фарбування гіпсокартонних конструкцій 130,0кв.м., підготовка стін до облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м., облицювання кераміко-настінною плитою 102,7кв.м. на суму 50 000,00грн.;

- Акт №ОУ-0001 - підготовка стяжки під облицювання підлоги, облицплиткоювання підлоги керамікою, штукатурка стін 419,15кв.м, перетяжка стін 420 кв.м., фарбування стін 450,0кв.м. на суму 50 000,00грн.

Відповідно до п.4.4. договору оренди у разі припинення або розірвання договору оренди поліпшення орендованого майна, здійсненні орендарем за рахунок власних коштів, які можна відокремити від орендованого майна на завдаючи йому шкоди, визнаються власністю орендаря, а не відокремлюванні поліпшення власністю орендодавця. Питання компенсації орендодавцем невідокремлюваних поліпшень вирішується відповідно до умов цього договору та чинного законодавства.

Однак вимога чинного законодавства - згода орендодавця на вчинення відповідних поліпшень щодо орендованого майна (ст..ст.773,778 ЦК України), яка має бути викладена у певній документальній формі, якщо така можливість не передбачена у самому договорі оренди (найму) (п.5.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна»). Договір №26-04-43/ор-06 від 16.01.2006 року (31.01.06р.), предметом якого є строкове платне користування нежилим приміщенням, загальною площею 220,1 м.кв., розміщене за адресою: АДРЕСА_1 іншого не передбачає.

Таким чином, належних та допустимих доказів щодо згоди відповідача (орендодавця) на поліпшення зданого в оренду майна позивачем не надано.

Крім цього, належних та допустимих доказів оплати вартості виконаних робіт згідно Актів позивачем не подано.

При цьому суд наголошує, що згідно п.6.4. договору оренди орендар зобов'язаний своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний ремонт орендованого майна.

Суд також звертає увагу на рішення господарського суду Львівської області від 19.06.12р. у справі №5015/1931/12, яке набрало законної сили, яким за позов Дочірнього підприємства Національної акціонерної компанії "Надра України""Західукргеологія"(м.Львів) до Приватного підприємця ОСОБА_2 (м.Львів) про стягнення заборгованості в розмірі 93 327,58 грн. задоволено.

Судом у цій справі встановлено, що станом на 01.10.2011 року борг відповідача перед позивачем по Договору оренди становить 57 105,89 грн.

В подальшому, відповідач договірні зобов'язання не виконав, на час звернення з позовом відповідач заборговував позивачу 85 123,72 грн. основного боргу за орендну плату, а також йому було нараховано пеню в розмірі 2 119,03 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 2 297,93 грн., індекс інфляції в розмірі 3 786,90 грн.

19.06.2012 року за вх.№13425/12 позивач подав уточнення позовних вимог, згідно якого просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 97 574,31 грн. та витрати на сплату судового збору.

В судовому засіданні 19.06.2012 року відповідач подав відзив на позов, в якому визнає заборгованість перед позивачем в розмірі 97 574,31 грн. та зобов'язується її сплатити.

Отже, ФОП ОСОБА_2 погодився з існуючою заборгованістю з орендної плати і будь - яких вимог щодо відшкодування чи зарахування коштів внаслідок зроблених, на його думку, поліпшень орендованого майна за зазначеними вище договорами не вимагав. Як зазначено вище, заяву «на предмет пропозицій вирішення фінансових проблем по оплаті оренди приміщень» отримано відповідачем тільки 29.08.2012, після рішення суду у справі №5015/1931/12 про стягнення орендної плати.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування. Факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Отже рішення від 19.06.2012р. у справі №5015/1931/12 набрало законної сили, а тому в силу ст. 35 ГПК України, також має преюдиційне значення в даній справі та не підлягає доказуванню.

Враховуючи наведене, позовні вимоги суд вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Крім цього, в додаткових поясненнях по справі (вх.№ 2559/15 від 23.01.2015р.) відповідач зазначив про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Із частини 1 статті 258 ЦК України вбачається, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно ст. 786 ЦК України, до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України).

Розглядаючи деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України у своєму Інформаційному листі від 29.09.2009 № 01-08/530 зазначив, що заява сторони про застосування позовної давності повинна мати ясний і однозначний характер; доцільно, щоб вона викладалася в письмовій формі (наприклад, у відповідному клопотанні, відзиві на позовну заяву тощо); як заява сторони про застосування позовної давності може розглядатися заявлена у відзиві на позовну заяву відмова задовольнити вимоги позивача з одночасною констатацією факту спливу позовної давності або відповідна заява, зроблена у засіданні господарського суду до прийняття ним рішення.

Частиною 4 статті 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.2.2. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України від 29.05.2013р. № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту всього наведеного вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача, згідно із вимогами ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 35, 43, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.02.2015 р.

Суддя Коссак С.М.