ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа № 914/4502/14

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

Суддів Матущак О.І.

Скрипчук О.С.

при секретарі судового засідання Довгополові А.О.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" № 10-52 від 09.01.2015 року (вх. № 01-05/367/15 від 20.01.2015 року)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.12.2014р.

у справі № 914/4502/14 (суддя Матвіїв Р.І.)

за позовом: Приватного акціонерного товариства (далі ПрАТ) "Компанія Ензим", м. Львів;

до відповідача: Львівського міського комунального підприємства (далі ЛМКП) "Львівводоканал", м. Львів;

про: визнання частково недійсним дозволу на скид стічних вод

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився (належно повідомлений);

від відповідача: Урбанська Т.В. - представник (довіреність в матеріалах справи)

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, Господарського процесуального кодексу України (надалі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст. 20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило.

В судове засідання 04.02.2015 року з'явився представник відповідача. Позивач участі уповноваженого представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (ст. 59).

Представник позивача 04.02.2015р. через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу та клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з його хворобою. Суд апеляційної інстанції зробив висновок про відмову у задоволенні заявленого клопотання з огляду на наступне.

Інститут представництва в процесі від імені юридичних осіб не обмежує коло осіб, яким сторона доручає бути представником своїх інтересів в суді. І сама юридична особа в силу ч. 1 ст. 92 ЦК України не позбавлена права особисто вести свою справу в суді через свої органи. Крім того апеляційний господарський суд, відповідно до ст. 102 ГПК України, обмежений у часі розгляду апеляційних скарг на ухвали строком у 15 днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження. Оскільки сторонами не було заявлено клопотання про продовження строку розгляду апеляційної скарги, суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи. Також суд звертає увагу позивача на вимоги ст. 33 ГПК України згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заявником не було долучено до клопотання жодних доказів хвороби представника ПрАТ "Компанія Ензим".

Присутній представник відповідача наполягає на розгляді апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 04.02.2015р. представник скаржника просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.12.2014р. у справі № 914/4502/14 з підстав наведених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 29.12.2014 року (суддя Матвіїв Р.І.) заяву ПрАТ "Компанія Ензим" про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено. Вжито заходів до забезпечення позову у наступний спосіб: заборонено ЛМКП "Львівводоканал" вчиняти дії, пов'язані з відбором проб якості стічних вод ПрАТ "Компанія Ензим" у місцях, що не визначені проектом ліміту на скид забруднюючих речовин в систему міської каналізації ПрАТ "Компанія Ензим" №1645, що розроблений ПрАТ "Компанія Ензим" і погоджений 30.03.12 року КП "Адміністративно-технічне управління" та 26.03.12 року ЛМКП "Львівводоканал" і відповідає вимогам "Правил приймання стічних вод" до вирішення справи по суті.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, ЛМКП "Львівводоканал" звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу від 29.12.2014 р. скасувати у зв'язку з відсутністю доказів та не наведенням обгрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може призвести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду з даним предметом спору: «Визнати недійсним дозвіл на скид стічних вод реєстраційний № 5381, виданий ЛМКП «Львівводоканал», в частині зазначення даних про контрольний колодязь КК-1, а саме: Контрольний колодязь КК-1, відповідно до п. 1.4. Правил, визначено у місці приєднання випусків ПрАТ «Компанія Ензим» до колектору міської каналізації (камера гасіння напору на перехресті вулиць Богданівська-Глинянський Тракт)». Скаржник стверджує, що можливість ЛМКП "Львівводоканал" здійснювати відбір проб стічних вод не може утруднити або унеможливити виконання рішення суду про визнання частково недійсним дозволу на скид стічних вод. Побоювання позивача про можливе невірне здійснення висновків щодо складу і властивостей стічних вод відповідачем при здійсненні відбору проб стічних вод у непогодженому місці, скаржник вважає недоречними та такими, що не мають зв'язку між обраним заходом до забезпечення позову та предметом спору. Зазначені підстави апелянт вважає достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та прийнята з дотриманням вимог чинного законодавства. На думку позивача, здійснення відповідачем відбору проб стічних вод ПрАТ "Компанія Ензим" у місці приєднання випусків ПрАТ "Компанія Ензим" до колектору міської каналізації матиме наслідком порушення законних прав та інтересів позивача, для відновлення яких потрібно буде докласти значних зусиль, оскільки, відбір проб стічних вод у непогодженому місці може мати наслідком здійснення відповідачем невірних висновків щодо складу і властивостей стічних вод позивача. Оскаржувана ухвала, вважає позивач, запобігає можливим порушенням майнових прав та охоронюваних законом інтересів ПрАТ «Компанія Ензим» зі сторони ЛМКП «Львівводоканал», відповідає вимогам «Правил приймання стічних вод» і не порушує прав відповідача у справі, оскільки такий відбір може здійснюватись через конторольний колодязь, визначений Проектом ліміту на скид забруднюючих речовин в систему міської каналізації ПрАТ «Компанія Ензим» № 1645, який погоджений КП «Адміністративно-технічне управління» та самим ЛМКП «Львівводоканал»

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, заслухавши в судовому засіданні думку представника відповідача, з врахуванням відзиву на апеляційну скаргу, оцінивши зібрані по справі докази та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги. При прийнятті рішення судова колегія Львівського апеляційного господарського суду виходила з наступного.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Інших підстав для застосування названих заходів закон не передбачає.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Перелік заходів до забезпечення позову визначений ст. 67 ГПК України і розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності з зазначеною нормою, до заходів забезпечення позову належить, зокрема, заборона відповідачеві вчиняти певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу ( п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»).

Згідно пункту 1.4. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008р. N 190, приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Держбуду від 19.02.2002 N 37, зареєстрованих у Мін'юсті 26.04.2002 за N 403/6691, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Відповідно до п. 2.1. Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. N 37, водоканали мають право, зокрема, здійснювати раптовий (у будь-яку годину доби), не погоджений з Підприємством заздалегідь, відбір проб для контролю за якістю стічних вод, що скидаються. Порядок та періодичність відбору проб визначаються в місцевих Правилах приймання та обов'язком водоканалу є здійснення нагляду за технічним станом систем каналізації населеного пункту, умовами скиду стічних вод Підприємств та за виконанням Підприємствами місцевих Правил приймання і вимог договору.

Пунктом 2.4. зазначених правил підприємства зобов'язані: дотримуватись установлених водоканалом кількісних та якісних показників стічних вод на каналізаційних випусках підприємства (підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів).

Рішенням виконкому Львівської міської ради від 18.09.2002р. № 292 затверджено Правила приймання стічних вод підприємств у систему каналізації Львова.

Предметом спору по даній справі є: «Визнати недійсним дозвіл на скид стічних вод реєстраційний № 5381, виданий ЛМКП «Львівводоканал», в частині зазначення даних про контрольний колодязь КК-1, а саме: Контрольний колодязь КК-1, відповідно до п. 1.4. Правил, визначено у місці приєднання випусків ПрАТ «Компанія Ензим» до колектору міської каналізації (камера гасіння напору на перехресті вулиць Богданівська-Глинянський Тракт)».

Позивач вважає, що відповідач повинен здійснювати відбір проб якості стічних вод в місцях, визначених Проектом ліміту на скид забруднюючих речовин в систему міської каналізації № 1645 від 30.03.2012р., а не у місцях, визначених Дозволом на скид стічних вод на 2015 рік (з 01.01. по 31.12.2015р.).

Задовільняючи заяву ПрАТ «Компанія Ензим» про вжиття заходів до забезпечення позову, місцевий господарський суд, на думку суду апеляційної інстанції, вжив заходи до забезпечення позову, які фактично є тотожними позовним вимогам, не вирішивши ще спір по суті. Мотивація оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом зводиться до того, що вжиття заходу до забезпечення позову у даній справі обгрунтовується унеможливленням порушення майнових прав та охоронюваних законом інтересів юридичної особи, в даному випадку ПрАТ «Компанія Ензим», які можуть випливати із дій ЛМКП «Львівводоканал» в межах виконання покладених на нього обов'язків перевіряти якість скиду стічних вод ПрАТ «Компанія Ензим» відповідно до наданого останньому спірного дозволу, який вступить в дію з 01.01.2015 року, без врахуванням інтересів відповідача, на якого покладено обов'язок нагляду за якістю стічних вод. У своїй заяві про вжиття заходів до забезпечення позову ПрАТ «Компанія Ензим» зазначає, що здійснення відповідачем відбору проб стічних вод ПрАТ «Компанія Ензим» у місці приєднання випусків ПрАТ «Компанія Ензим» до колектору міської каналізації (камера гасіння напору на перехресті вул. Богданівська - Глинянський Тракт) матиме наслідком порушення законних прав та інтересів позивача для відновлення яких потрібно буде докласти зазначених зусиль. Так, відбір проб стічних вод у непогодженому місці може мати наслідком здійснення відповідачем невірних висновків щодо складу і властивостей стічних вод позивача.

Тобто заява позивача базується на припущеннях, що виконання відповідачем своїх обов'язків по здійсненню нагляду за скидом стічних вод в міську каналізацію, можливо, порушить законні права та інтереси позивача, на подолання яких позивач повинен буде докласти значних зусиль, оскільки ЛМКП «Львівводоканал» зробить невірні висновки щодо складу і властивостей стічних вод позивача.

Таке припущення є єдиною підставою подання заяви про вжиття заходів до забезпечення позову немайнового характеру.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вони не мають даних, на підставі яких можна зробити висновки, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у спорі немайнового характеру.

Відповідно до вищевикладеного суд апеляційної інстанції зробив висновок, що ухвала Господарського суду Львівської області у цій справі про забезпечення позову від 29.12.2014р. не відповідає нормам чинного господарського процесуального законодавства, а тому така підлягає скасуванню.

Крім того, враховуючи положення ст.49 ГПК України, колегія суддів зробила висновок про те, що витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 103, 104, 105, 106 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 29.12.2014 р. у цій справі скасувати. В задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Компанія Ензим" (79014, м. Львів, вул. Личаківська, 232, ) на користь Львівського міського комунального підприємства "Львівводоканал" (79017, м. Львів, вул. Зелена, 64, ) 609, 00 грн. судового збору, про що місцевому господарському суду видати наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 09.02.2015р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддя Матущак О.І.

Суддя Скрипчук О.С.