ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2015 р. Справа № 911/1148/14

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс», м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», Київська обл., Васильківський р-н, с. Мархалівка

товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська», Тернопільська обл., Гусятинський р-н, с. Постолівка

про стягнення 62737,24 грн.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: не з'явився;

Обставини справи:

товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» (далі - позивач) звернулося до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» (далі - відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (далі - відповідач 2), в якому просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 14511,21 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 18060,92 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за угодою № 5-ТЕ про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 24.01.2011 р. до фізичної особи-підприємця Грищенка О.М. перейшло право вимоги до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» щодо сплати розміру заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних та інфляційних втрат, що виникло в результаті неналежного виконання останнім умов договору поставки № 80 від 24.04.2008 р., укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська». В подальшому, вищезазначене право вимоги перейшло від ФОП Грищенка О.М. до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» за угодою № 84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України) від 02.07.2012 р. Позивач зазначає, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за угодою № 84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язані від 02.07.2012 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» та товариством з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп» було укладено договір поруки № 21-12-2012-62 від 21.12.2012 р., відповідно до умов якого відповідач-1, відповідальність якого обмежується сплатою розміру 3% річних в сумі 20000,00 грн., поручається перед позивачем за виконання зобов'язань відповідачем-2 щодо сплати розміру 3% річних.

Враховуючи викладене, позивач на підставі ст. 625 ЦК України просить суд солідарно стягнути з відповідача 1 та відповідача-2 14511,21 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 18060,92 грн. інфляційних втрат.

06.05.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшов відзив від 30.04.2014 р. (вх. № 8371/14 від 06.05.2014 р.) на позовну заяву, в якому він просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на те, що за угодою № 84/07-12 від 02.07.2012 р. позивачу, як новому кредитору, не відступалося право вимоги щодо виконання обов'язку відповідачем 2 щодо сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 06.11.2009 р. по 31.03.2014 р., оскільки вказана угода стосується зовсім іншого періоду часу та суми коштів, при цьому під час розгляду справи господарським судом Тернопільської області справи № 8/156-3487 ТОВ «Технік Енерджі» відмовилось від позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат. Крім того, відповідачем у відзиві заявлено про сплив встановленої ч. 1 ст. 257 ЦК України позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

12.05.2014 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшов відзив від 30.04.2014 р. (вх. № 8619/14 від 12.05.2014 р.) на позовну заяву, який за своїм змістом є тотожним відзиву від 30.04.2014 р. (вх. № 8371/14 від 06.05.2014 р.).

14.05.2014 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення у справі, в яких він заперечив проти спливу позовної давності, посилаючись на те, що строк позовної давності по заявленим у даній справі вимогам переривався 09.09.2013 р. з огляду на звернення ТОВ «Ніко-Тайс» до господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором № 80 від 24.04.2008 р., в зв'язку з чим закінчується 09.09.2016 р. Крім того, позивач зазначив, що посилання відповідача 2 на відмову ТОВ «Технік Енерджі» від позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат у справі № 8/156-3487, не може бути прийняте до уваги, оскільки заявлені ТОВ «Технік Енерджі» у справі № 8/156-3487 позовні вимоги мали межі періоду їх заявлення та розгляду по суті - 04.02.2009 р.

21.05.2014 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшли пояснення у справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.06.2014 р. зупинено провадження у справі № 911/1148/14 до розгляду Вищим господарським судом України касаційної скарги ТОВ «Агрофірма «Постолівська» на рішення господарського суду Київської області від 29.10.2013 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2014 р. у справі № 911/3606/13.

До господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання № 19-1/01 від 19.01.2015 р. про поновлення провадження у справі, в якому відповідач просить суд поновити провадження у справі № 911/1148/14. До зазначеного клопотання додано постанову Вищого господарського суду України від 29.10.2014 р. у справі № 911/3606/13, якою рішення господарського суду Київської області від 29.10.2013 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2014 р. у справі № 911/3606/13 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.01.2015 р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.02.2015 р.

09.02.2015 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 17364,69 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 45372,55 грн. інфляційних втрат, всього 62737,24 грн.

Таким чином, господарським судом розглядаються позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 17364,69 грн. 3% річних та стягнення з відповідача-2 45372,55 грн. інфляційних втрат, всього 62737,24 грн.

06.02.2015 р. та 09.02.2015 р. до господарського суду Київської області від відповідача 2 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити явку свого уповноваженого представника в судове засідання.

09.02.2015 р. до господарського суду Київської області від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечити участь свого уповноваженого представника в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Вказані клопотання не підлягають задоволенню з огляду на те, що розгляд справи вже неодноразово відкладався за клопотаннями сторін, представники позивача та відповідача 2 були присутні у судових засіданнях та надали суду пояснення по суті заявлених вимог та заперечень, при цьому наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення спору. Крім того, суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, враховуючи закінчення встановленого ст. 69 ГПК України строку вирішення спору, який вже було продовжено ухвалою суду від 22.05.2014 р.

Представник позивача в судове засідання 10.02.2015 р. не з'явився, хоча про час і місце судового засідання позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 46745475 та поданим до суду клопотанням позивача про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача 1 в судове засідання 10.02.2015 р. не з'явився, проте ще 14.04.2014 р. від відповідача-1 надійшов відзив на позов, в якому він позовні вимоги в частині, які стосуються ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», визнав та просив суд розглядати справу без участі його представника.

Представник відповідача 2 в судове засідання 10.02.2015 р. не з'явився, хоча про час та місце судового засідання відповідач 2 був повідомлений належним чином, що підтверджується надісланими до суду клопотаннями відповідача 2 про відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 2, суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.2008 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Технік Енерджі» (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» (покупець) було укладено договір № 80 поставки сільськогосподарської техніки (договір поставки), відповідно до якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця сільськогосподарську техніку згідно з умовами оплати, які викладені в п. 3.3 даного договору.

Відповідно до п. 2.2. договору сторони встановлюють, що протягом терміну дії договору грошові зобов'язання покупця існують і підлягають сплаті в гривнях. Сума у гривнях, що підлягає сплаті покупцем на виконання ним зобов'язань по договору визначається шляхом множення грошового еквіваленту вартості товару на офіційний курс гривні до валюти еквіваленту, який буде встановлений НБУ на день фактичної оплати вартості товару покупцем.

Пунктом 3.3. договору поставки передбачено, що покупець зобов'язується провести оплату за товар в сумі 243004,34 грн. - еквівалент 30188,00 євро, наступним чином: 63004,34 грн. до 10.05.2008 р., 60000,00 грн. до 10.06.2008 р., 60000,00 грн. до 10.07.2008 р. та 60000,00 грн. до 10.08.2008 р.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.02.2009 р. у справі № 8/156-3487 за позовом ТОВ «Технік Енерджі» до ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення 243004,34 грн. заборгованості встановлено, що на виконання умов договору № 80 від 24.04.2008 р. ТОВ «Технік Енерджі» поставило, а ТОВ «Агрофірма «Постолівська» прийняло товар на суму 243004,34 грн., однак в порушення умов договору ТОВ «Агрофірма «Постолівська» за отриманий товар не розрахувалося, в зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 243004,34 грн.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 04.02.2009 р. у справі № 8/156-3487, яке набрало законної сили, позов ТОВ «Технік Енерджі» задоволено, стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» на користь ТОВ «Технік Енерджі» 243004,34 грн. заборгованості.

24.01.2011 р. між ТОВ «Технік Енерджі» (первісний кредитор) та ФОП Грищенком О.М. (новий кредитор) укладено угоду про заміну кредитора у зобов'язанні № 5-ТЕ (угода № 1), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ТОВ «Агрофірма «Постолівська» (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру штрафних санкцій (курсової різниці, пені, 3% річних, інфляційних втрат), набутих первісним кредитором на підставі договору № 80 від 24.04.2008 р., у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 1 в редакції додаткової угоди № 1 від 31.01.2011 р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних та інфляційних втрат за період існування прострочення виконання боржником грошового зобов'язання згідно договору № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки.

02.07.2012 р. між ФОП Грищенком О.М. (первісний кредитор) та ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий кредитор) укладено угоду № 84/07-12 про заміну кредитора у зобов'язанні (угода № 2), відповідно до якої первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги виконання ТОВ «Агрофірма «Постолівська» (боржник) зобов'язання щодо сплати розміру курсової різниці, пені, 3% річних, інфляційних втрат, набутих первісним кредитором на підставі договору № 80 від 24.04.2008 р. та згідно угоди № 5-ТЕ від 24.01.2011 р. про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст. 512-519 ЦК України), у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки.

Відповідно до п. 1.2. угоди № 2 в редакції додаткової угоди № 1 від 30.04.2013 р. новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошової суми в нарахованому розмірі заборгованості (дооцінки вартості товару, курсової різниці), пені, 3% річних та інфляційних втрат за період існування прострочення виконання боржником грошового зобов'язання згідно договору № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки.

З огляду на викладене, твердження відповідача 2 про те, що за угодою № 84/07-12 від 02.07.2012 р. позивачу, як новому кредитору, не відступалося право вимоги щодо виконання обов'язку відповідачем 2 щодо сплати трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 06.11.2009 р. по 31.03.2014 р., оскільки вказана угода стосується зовсім іншого періоду часу та суми коштів, не приймаються судом до уваги, як необґрунтовані.

21.12.2012 р. між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор) та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) було укладено договір поруки № 21-12-2012-2, відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання ТОВ «Агрофірма «Постолівська» обв'язку щодо сплати пені у зв'язку з неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язань згідно договору № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки.

Згідно з ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.10.2013 р. у справі № 911/3606/13 за позовом ТОВ «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення 182069,12 грн. встановлено факт несвоєчасної оплати ТОВ «Агрофірма «Постолівська» вартості поставленого за договором № 80 від 24.04.2008 р. товару (25.08.2009 р. - 79000,00 грн.; 23.09.2009 р. - 120000,00 грн. та 06.11.2009 р. - 44004,34 грн.) без врахувань курсових коливань.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.10.2013 р. у справі № 911/3606/13, залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 24.09.2014 р. та Вищого господарського суду України від 29.10.2014 р., позов ТОВ «Ніко-Тайс» до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп», ТОВ «Агрофірма «Постолівська» задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 110127,55 грн. курсової різниці, 24800,01 грн. пені, 22210,40 грн. інфляційних втрат та 4 554,82 грн. 3% річних; солідарно стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Постолівська» та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» на користь ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» 10000,00 грн. пені; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідно до статті 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 Господарського кодексу України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України, зокрема за ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Як встановлено господарським судом, на момент звернення позивача до суду рішення господарського суду Київської області від 29.10.2013 р. у справі № 911/3606/13 відповідачем 2 не виконано, заборгованість зі сплати курсової різниці за договором № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки у сумі 110127,55 грн. не погашено.

21.12.2012 р. між ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (кредитор) та ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» (поручитель) укладено договір поруки № 21-12-2012-62 (договір поруки), відповідно до якого поручитель поручився перед кредитором за виконання ТОВ «Агрофірма «Постолівська» обв'язку щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати розміру 3% річних у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням боржником грошового зобов'язання згідно договору купівлі-продажу № 80 від 24.04.2008 р. сільськогосподарської техніки та угоди № 84/07-12 від 02.07.2012 р. про заміну кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК України).

Пунктом 3.1. договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя перед кредитором обмежується сплатою розміру 3% річних у сумі 20000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як встановлено господарським судом, до позивача згідно угоди № 84/07-12 від 02.07.2012 р. про заміну кредитора у зобов'язанні та договору поруки № 21-12-2012-62 від 21.12.2012 р. перейшло право вимоги до відповідачів, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем 2 договору № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що на момент звернення позивача до суду присуджена до стягнення рішенням господарського суду Київської області від 29.10.2013 р. у справі № 911/3606/13 заборгованість відповідача 2 зі сплати курсової різниці за договором № 80 від 24.04.2008 р. поставки сільськогосподарської техніки у сумі 110127,55 грн. не сплачена, позивач з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просить суд солідарно стягнути з відповідача 1 та відповідача-2 17364,69 грн. 3% річних, що нараховані за загальний період з 06.11.2009 р. по 09.02.2015 р., та стягнути з відповідача-2 45372,55 грн. інфляційних втрат, що нараховані з листопада 2009 р. по січень 2015 р. на заборгованість відповідача 2 зі сплати курсової різниці у сумі 110127,55 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачем-2 заявлено про сплив встановленої ст. 257 ЦК України позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 статті 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до абз. 2 пп. 4.2. п. 4 постанови № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Враховуючи те, що зобов'язання відповідача-2 щодо сплати курсової різниці відповідно до п.п. 2.1., 2.2. договору поставки № 80 від 24.04.2008 р. виникає у разі зростання зазначеного у договорі офіційного курсу гривні до євро більш ніж на 1% в день фактичної оплати вартості товару покупцем, при цьому відповідач-2 розрахувався за отриманий товар наступним чином: 25.08.2009 р. - 79000,00 грн.; 23.09.2009 р. - 120000,00 грн. та 06.11.2009 р. - 44004,34 грн., то перебіг позовної давності щодо вимог про стягнення курсової різниці починається окремо за кожним простроченим платежем, а саме щодо платежу у сумі 32679,50 грн. з 25.08.2009 р., 56347,83 грн. з 23.09.2009 р. та 21100,22 грн. з 06.11.2009 р.

Отже, встановлена ст. 257 ЦК України позовна давність тривалістю у три роки щодо вимоги про стягнення курсової різниці у сумі 32679,50 грн. сплила 25.08.2012 р., у сумі 56347,83 грн. - 23.09.2012 р. та у сумі 21100,22 грн. - 06.11.2012 р.

Відповідно до статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з пп. 5.3. п. 5 постанови № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про сплив 25.08.2012 р., 23.09.2012 р. та 06.11.2012 р. позовної давності щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми заборгованостей відповідача-2 зі сплати курсової різниці.

Заперечуючи проти спливу позовної давності, позивач зазначив, що строк позовної давності по заявленим у даній справі вимогам переривався 09.09.2013 р. з огляду на звернення ТОВ «Ніко-Тайс» до господарського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором № 80 від 24.04.2008 р., в зв'язку з чим закінчується 09.09.2016 р.

Однак, вказані твердження позивача не приймаються судом до уваги, з огляду на наступне.

Підстави переривання строку позовної давності передбачено статтею 264 ЦК України.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається: вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1); у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч. 2).

З аналізу змісту зазначеної статті Цивільного кодексу України вбачається, що оскільки поняття «переривання» строку у встановлених цивільним законодавством випадках передбачає припинення його перебігу, то обов'язковою умовою переривання перебігу позовної давності з підстав, встановлених ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України, є те, що до виникнення цих підстав не сплив строк позовної давності.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові № 10 від 29.05.2013 р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», в 4.4.1. п. 4.4. якої зазначено, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Враховуючи те, що ТОВ «Ніко-Тайс» звернулося до господарського суду Київської області з позовною до ТОВ «ПК Трейдсервісгруп» та ТОВ «Агрофірма «Постолівська» про стягнення заборгованості за договором № 80 від 24.04.2008 р., зокрема 110127,55 грн. курсової різниці, 17.09.2013 р., що вбачається з рішення господарського суду Київської області від 29.10.2013 р. у справі № 911/3606/13, тобто після спливу позовної давності щодо вказаної вимоги, суд дійшов висновку про відсутність в даному випадку факту переривання перебігу позовної давності щодо вимог про стягнення 17364,69 грн. 3% річних та 45372,55 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість зі сплати курсової різниці у сумі 110127,55 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

При цьому, питання про сплив позовної давності щодо вимоги про стягнення 110127,55 грн. курсової різниці не було предметом дослідження у справі № 911/3606/13 господарського суду Київської області з огляду на відсутність заяви сторони спору про застосування позовної давності в порядку ст. 267 Цивільного кодексу України, а отже сам факт прийняття господарським судом Київської області рішення від 29.10.2013 р. про задоволення позову в частині стягнення 110127,55 грн. курсової різниці не може свідчити про те, що вказана позовна заява була подана ТОВ «Ніко-Тайс» в межах встановленої позовної давності та, як наслідок, являтися підставою для переривання перебігу позовної давності на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до пп. 2.3. п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 32572,13 грн., з яких 14511,21 грн. 3% річних та 18060,92 грн. інфляційних втрат, 03.04.2014 р., при цьому заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій позивач збільшив розмір позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на 2853,48 грн. та 27311,63 грн. відповідно, в зв'язку з чим просив суд солідарно стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 17364,69 грн. 3% річних та стягнути з відповідача-2 45372,55 грн. інфляційних втрат, всього 62737,24 грн., подана до суду 09.02.2015 р., що підтверджується штампами канцелярії господарського суду Київської області.

Таким чином, позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення 17364,69 грн. 3% річних та 45372,55 грн. інфляційних втрат, що є підставою для відмови у позові.

Поважних причин пропуску позовної давності судом не встановлено.

Таким чином, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» до товариства з обмеженою відповідальністю «ПК Трейдсервісгруп», товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Постолівська» про стягнення 62737,24 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

При цьому, оскільки в задоволенні позову відмовлено, то згідно з ч. 5 ст. 49 ГПК України вартість послуг адвоката позивача у сумі 2200,00 грн., які він просить стягнути, не підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 13.02.2015 р.