УХВАЛА

13.02.2015Справа № 910/11071/14

За заявоюДержавного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"
пророзстрочку виконання рішення від 20.08.2014 р.
у справі №910/11071/14
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ"
доДержавного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач"
простягнення 10 892 756,75 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:
від позивача:не з'явився;
від відповідача (заявника):Становова Ю.В. - провідний юрисконсульт;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" (надалі - ТОВ "ДТЕК ТРЕЙДІНГ") звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" (надалі - ДП "Укрзалізничпостач") про стягнення 10 892 756,75 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.08.2014 р., яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.11.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 20.01.2015 р. позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК ТРЕЙДІНГ" основний борг у розмірі 10 424,06 грн., збитки у розмірі 2 829,53 грн., пеню у розмірі 406 710,68 грн., 3% річних у розмірі 193 354,22 грн., індекс інфляції у розмірі 80 771,00 грн. та судовий збір у розмірі 73 080,00 грн.

26.11.2014 р. на примусове виконання рішення господарського суду міста Києва від 20.08.2014 р. у справі №910/11071/14 видано наказ.

30.01.2015 р. до канцелярії суду надійшла заява Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 20.08.2014 р. строком на 9 місяців із щомісячною сплатою 1 242 392,28 грн.

Заяву про надання розстрочки виконання судового рішення строком на 9 місяців відповідач обґрунтував важким фінансовим становищем підприємства, що унеможливлює повне фактичне виконання зазначеного вище рішення господарського суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2015 р. розгляд заяви Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" призначено на 13.02.2015 р.

13.02.2015 р. представником позивача через загальний відділ суду було подано клопотання про відкладення розгляду заяви.

Представник позивача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви, в судове засідання 13.02.2015 р. не з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 13.02.2015 р. з'явився, заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду міста Києва від 20.08.2014 р. підтримує та просить її задовольнити.

З огляду на приписи ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких заява про розстрочення виконання рішення розглядається судом у десятиденний строк, господарський суд дійшов висновку, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення заяви, внаслідок чого остання може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка позивача в судове засідання 13.02.2015 р. не перешкоджає вирішенню питання про розстрочення виконання рішення суду.

При цьому, клопотання представника позивача про відкладення розгляду заяви задоволенню не підлягає з огляду на те, що приписами ст. 121 Господарського процесуального кодексу України визначено десятиденний строк для розгляду заяв про розстрочення виконання рішення господарського суду.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи заяви, господарський суд встановив.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

За приписом ст. 4-5, ст. 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 від 30.06.2009 р., виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виходячи з того, що згідно із ст. 1 Конституції України Україна є правовою державою, обов'язковість виконання судових рішень є обов'язковою гарантією, дотримання якої є визначальним для утвердження авторитету України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 р. по справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду". У рішенні від 17.05.2005 р. по справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатися, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантії, передбаченої параграфом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України рішення суду по справі №910/11071/14, яке набрало законної сили, є обов'язковим до виконання та має бути виконане.

Проте, всупереч приписам чинного законодавства рішення від 20.08.2014 р. по вказаній справі до теперішнього часу не виконано. Докази зворотнього у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може, зокрема, розстрочити виконання рішення.

При цьому, за змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обов'язком суду, яке реалізується у будь-який час від набрання рішенням законної сили та до його фактичного повного виконання, але виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з п. 7.1.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому, слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Пунктом 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтями 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписом ст. 43 вказаного Кодексу господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи положення вказаних вище норм процесуального законодавства, при зверненні до суду з заявою про розстрочку виконання судового рішення заявником повинні бути доведені конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у встановлений строк.

Як вказувалось вище, в обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на скрутне фінансове становище підприємства.

Однак, жодних доказів, на підтвердження своєї позиції заявник не представив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.02.2015 р. заявника було зобов'язано надати докази існування обставин, які ускладнюють виконання рішення суду по справі №910/11071/14.

Проте, незважаючи на приписи ст. 124 Конституції України, ст.ст. 4-5, 115 Господарського процесуального кодексу України, а також зміст ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких рішення, ухвали, постанови, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, належних та допустимих у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів відсутності у Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" грошових коштів в розмірі, який є достатнім для виконання судового рішення по даній справі в повному обсязі, боржником до матеріалів заяви не додано.

Наявності інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності процедури виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для розстрочки виконання рішення суду під час розгляду заяви 13.02.2015 р. судом також не встановлено.

За таких обставин, враховуючи все вищенаведене, з огляду на те, що вимоги заявника позбавлені належного доказового обґрунтування та правових підстав, приймаючи до уваги приписи чинного законодавства та позицію Вищого господарського суду України щодо умов, за яких може бути розстрочене виконання судового рішення, суд відмовляє у задоволенні заяви Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" про розстрочку виконання судового рішення по справі №910/11071/14.

Суд звертає увагу заявника на те, що Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" не позбавлене права та можливості повторно звернутися до господарського суду з клопотанням про розстрочку виконання судового рішення у разі виникнення обставин, що дійсно ускладнюють виконання рішення або роблять його виконання неможливим з наданням належних доказів існування вказаних обставин.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України суд -,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" про розстрочку виконання рішення господарського суду м. Києва від 20.08.2014 р. по справі №910/11071/14 строком на 9 місяців, а саме з лютого по жовтень 2015 р. включно, рівними частинами, із щомісячною сплатою 1 242 392,28 грн. - відмовити.

Суддя Ю.О. Підченко