ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" лютого 2015 р. Справа № 922/4267/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя Россолов В.В. , суддя Тихий П.В.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.,

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Ругаль Д.П., за довіреністю від 09 жовтня 2014 року б/н,

3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФО Пахомов В.Г.(особисто)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача (вх. №53 Х/1-42) на рішення Господарського суду Харківської області області від 10.12.14 у справі № 922/4267/14

за позовом Приватного АТ Страхова компанія "АХА Страхування",

до ТОВ "ВП Роганський м'ясокомбінат",

3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФО Пахомов В.Г

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10 грудня 2014 року по справі 922/4267/14 (суддя Інте Т.В.) позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м'ясокомбінат" (61172, м. Харків, вул. Роганська, 151, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА "Страхування" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) 58542,61 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Не погодившись з даним висновком суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить дане рішення скасувати.

Під час судового засідання 26 січня 2015 року колегія суддів дійшла висновку, що рішення в даній справі може вплинути на права і обов'язки фізичної особи Пахомова В.Г. (водія ТОВ ВП "Роганський м'ясокомбінат"), у звязку з чим вбачається задоцільним його залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

26 січня відповідачем була надана заява (вх.№1075)

30 січня 2015 року від позивача надійли заперечення на апеляційну скаргу (вх.№1421).

У судове засідання, яке відбулось 09 лютого 2015 року з'явився представник відповідача, 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ФО Пахомов В.Г. Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання.

Згідно із пунктом 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка позивача не була визнана обов'язковою, а також те, що його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за його відсутності за наявними матеріалами у справі.

Дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини справи.

17.08.2011 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач, страховик) та Крючковою І.С. (страхувальник) було укладено договір страхування наземного транспорту № 3565849/05АВ (далі - договор)(а.с. 19-27), відповідно до умов якого, позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "Volkswagen", модель "Crafter", реєстраційний номер - АХ3376ВО, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

Строк дії договору - до 24:00 години 17.08.2012 року (п. 10 договору).

Страхова сума - 189200,00 грн. (п. 11 договору).

10.02.2012 року о 15:20 водій відповідача - Пахомов В.Г., керуючи автомобілем "Mercedes Benz", реєстраційний номер - АХ1446АР, на автошляху Київ-Харків-Довжанський на 402 км+350 метрів не обрав безпечної швидкості руху, не обрав безпечної дистанції, в наслідок чого допустив наїзд на стоячий транспортний засіб страхувальника - автомобіль "Volkswagen", реєстраційний номер - АХ3376ВО, що призвело до механічного пошкодження автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер - АХ3376ВО.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою № 524929 від 10.02.2012 року (а.с. 32-33) та довідкою № Д/710 від 29.02.14 р. (а.с. 34-35), виданими Управлінням Державтоінспекції ГУМВС України в Харківській області.

14.02.12 р. начальник територіального відділу врегулювання збитків м. Харкова - Приходько В.В., свідоцтво аварійного комісара № 1075 від 08.06.2007 р. (а.с. 108), склав акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість)(а.с. 38-40).

Згідно з постановою Коломацького районного суду Харківської області від 13.03.2012 року по справі № 2019/80/2012 (Том 1 а. с. 36-37), вказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини Пахомова В.Г., який, на момент скоєння ДТП, працював водієм ТОВ "ВП Роганський м'ясокомбінат", внаслідок того, що останній не витримав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, чим порушив вимоги статті 124 КУпАП.

В п. 14.1 договору сторони визначили умови виплати страхового відшкодування, а саме на базі авторизованої (профільної) СТО.

Відповідно до п. 20.10 спірного договору, при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку, розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт. Кошторис збитків складається страховиком, виходячи з відновлення пошкодженого транспортного засобу на базі СТО та на підставі рахунків з СТО (згідно з умовами п. 20.11 договору). В окремих випадках за згодою страховика та страхувальника (вигодонабувача), розмір збитків може визначатися на підставі автотоварознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром). Вартість частин та деталей бореться в розрахунок кошторису збитків за умови, що вони шляхом ремонту не можуть бути приведені в стан, придатний для подальшого використання, або витрати на такий ремонт перевищують витрати по їх заміні на нові.

Згідно з п. 20.11 договору, при пошкодженні транспортного засобу розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої в п.12 договору франшизи по відповідному ризику, але не більше страхової суми. При цьому, розмір збитків визначається з урахуванням наведених нижче і зазначених у п.14.1. договору умов, а саме при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО (п. 20.11.1 договору).

11.03.2012 р. авторизованою (профільною) СТО - ТОВ "Автодом Харків", яке є офіційним дилером Volkswagen AG в Україні, страхувальнику був виставлений рахунок № АДСЧТ02712 (а.с. 47-49) на ремонт автомобіля "Volkswagen" Crafter, реєстраційний номер - АХ3376ВО, загальною вартістю 111326,61 грн., в тому числі ПДВ.

Відповідно до п. 12 договору, у разі спричинення збитків внаслідок ДТП, франшиза становить 2,00 % від страхової суми.

15.03.2012 року позивачем був складений розрахунок страхового відшкодування (а.с. 54), відповідно до якого, страхове відшкодування збитків завданих страхувальнику, з урахуванням франшизи (3784,00 грн.), становить 107542,61 грн.

19.03.2012 року страхувальником - Крючковою І.С. до позивача була подана заява щодо напрямку виплати та/або доплати страхового відшкодування ( Том 1 а.с. 50), в якій страхувальник просив направити виплату страхового відшкодування на рахунок ТОВ "Автодом Харків".

21.03.2012 року позивачем був складений страховий акт №2012U/MOD00590/UIA2299 (а.с. 52), яким було вирішено виплатити ТОВ "Автодом Харків" грошові кошти в сумі 107542,61 грн.

У зв'язку з викладеними обставинами, відповідно до умов договору страхування наземного транспорту № 3565849/05АВ від 17.08.2011 року, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 107542,61 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 11728 від 23.03.2013 р.(а.с. 55).

В свою чергу, автомобіль "Mercedes Benz", реєстраційний номер - АХ1446АР, за кермом якого, на момент скоєння ДТП, перебував працівник відповідача, був застрахований в АСК "ІнтерТрансПоліс", що підтверджується полісом №АА/6092472 (а.с. 51). Згідно полісу №АА/6092472 ліміт відповідальності АСК "ІнтерТрансПоліс", як страховика складає 50000,00 грн. Відповідно до вказаного полісу франшиза складає 1000 грн. Отже, розмір страхового відшкодування, яким відповідав страховик АСК "ІнтерТрансПоліс" складав 49000,00 грн. (50000 грн. - 1000 грн.)

Звертаючись до суду першої інстанції з позовною вимогою у даній справі, позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в порядку регресу, з урахуванням страхового відшкодування страховика відповідача - АСК "ІнтерТрансПоліс", в розмірі 58542,61 грн. (107542,61 грн. - 49000,00 грн.).

Судом першої інстанції з огляду на фактичність та доведеність позовних вимог було стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВП Роганський м'ясокомбінат" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА "Страхування" 58542,61 грн. страхового відшкодування в порядку регресу та судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Не погоджуючись з даною правовою позицією суду першої інстанції, відповідач в обгрунтуванні апеляційної скарги наголошує на недоведеності розміру збитків, вказуючи, що витрати на ремонт автомобіля в частині заміни пошкоджених деталей не є реальними збитками особи, оскільки не враховують залишкову вартість таких замінених деталей.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про правоміність рішення Господарського суду Харківської області області від 10.12.14 у справі № 922/4267/14 враховуючи наступне.

Як було зазначено колегіє суддів, 10.02.2012 року о 15:20 водій відповідача - Пахомов В.Г., керуючи автомобілем "Mercedes Benz", реєстраційний номер - АХ1446АР, на автошляху Київ-Харків-Довжанський на 402 км+350 метрів не обрав безпечної швидкості руху, не обрав безпечної дистанції, в наслідок чого допустив наїзд на стоячий транспортний засіб - автомобіль "Volkswagen", реєстраційний номер - АХ3376ВО, що призвело до механічного пошкодження автомобіля "Volkswagen", реєстраційний номер - АХ3376ВО.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою № 524929 від 10.02.2012 року (а.с. 32-33) та довідкою № Д/710 від 29.02.14 р. (а.с. 34-35), виданими Управлінням Державтоінспекції ГУМВС України в Харківській області.

В той же час, автомобіль "Volkswagen", реєстраційний номер - АХ3376ВО, є об'єктом договору страхування наземного транспорту № 3565849/05АВ від 17.08.2011 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (позивач, страховик) та Крючковою І.С. (страхувальник)( Том1 а.с. 19-27), відповідно до умов якого, позивач взяв на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки "Volkswagen", модель "Crafter", реєстраційний номер - АХ3376ВО, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.

У відповідності до положень статті статті 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Положенням статіті 79 ЦК України та статті 16 Закону України "Про страхування" визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком, згідно з договором страхування, на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з пунктом 12.1 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до умов договору страхування наземного транспорту № 3565849/05АВ від 17.08.2011 року, позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 107542,61 грн., про що свідчить копія платіжного доручення № 11728 від 23.03.2013 р.( Том 1 а.с. 55).

А так позивачем було в повyому обсязі виконано зобов'язання за договором страхування наземного транспорту № 3565849/05АВ від 17.08.2011 року, шляхом сплати суми страхового відшкодування в розмірі 107542,61 грн.

Згідно з ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає (постанова Верховного Суду України від 22 січня 2013 у справі № 3-72 гс 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

На підставі наведеного, суд правомірно було зазначено, що позивач, після виплати страхового відшкодування, отримав право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме у т.ч. шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Матеріалами справи підтверджується вина працівника відповідача у скоєнні ДТП, а отже, саме відповідач має нести відповідальність та відшкодовувати шкоду, завдану його працівником.

Розмір шкоди в сумі 107542,61 грн. підтверджується рахунком авторизованої (профільної) СТО - ТОВ "Автодом Харків" № АДСЧТ02712 від 11.03.2012 р., страховим актом №2012U/MOD00590/UIA2299 від 21.03.2012 року, розрахунком страхового відшкодування від 15.03.2012 р. та копією відповідного платіжного доручення.

Колегія суддів наголошує на безпідставності доводів відповідача стосовно недоведеності розміру збитків, вказуючи, що витрати на ремонт автомобіля в частині заміни пошкоджених деталей не є реальними збитками особи, оскільки не враховують залишкову вартість таких замінених деталей, враховуючи наступне.

Так судом апеляційної інстанції звертається увага, що в положенні п. 20.10 договору (Том 1 а.с. 23) сторонами було погоджено, що при пошкодженні транспортного засобу внаслідок страхового випадку, розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості відновлення транспортного засобу (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання та матеріалів, що підлягають заміні, без урахування експлуатаційного зносу, а також вартість ремонтних робіт.

Позивач та страхувальник в спірному договорі також домовились, що розмір збитків визначається на базі авторизованої СТО, при розрахунку розміру страхового відшкодування в кошторис збитків включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів та ремонтних робіт, що визначається, виключно, виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі авторизованої СТО (п. 20.11.1 договору).

Як вже було зазначено, позивач відповідно до умов п. 20.11.1 договору, на підставі рахунку авторизованої СТО відповідача - ТОВ "Автодом Харків" №АДСЧТ02712 від 11.03.2012 р., здійснив розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого, страхове відшкодування збитків завданих страхувальнику, з урахуванням франшизи (3784,00 грн.), становить 107542,61 грн. Виплата позивачем зазначеної суми страхового відшкодування, підтверджується копією платіжного доручення № 11728 від 23.03.2013 р. (Том 1 а.с. 55).

Одночасно судом апеляційної інстанції звертається увага, що абз. 4 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року роз'яснено, що відшкодування шкоди шляхом покладання на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправимірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку з заподіянням шкоди майну. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Отже, на думку колегії суддів апеляційного господарського суду, при спірних обставинах, які склалися у даній справі, розмір відшкодування має визначається в залежності від способу відшкодування шкоди.

Як підтверджено матеріалами справи, відшкодування шкоди не відбувалось шляхом покладення на відповідача обов'язку надати річ того ж роду і якості, або виправити пошкоджену річ, або іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, тому позивачу мають бути відшкодовані в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи пошкодженого майна та робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ та усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому, оскільки зношеність пошкодженого майна враховується лише у випадку стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків), тобто у разі недоцільності відновлювального ремонту, якщо його вартість перевищує вартість аналогічного транспортного засобу з урахуванням його зносу, у даному випадку позивачу мають бути відшкодовані усі його обґрунтовані витрати на відновлювальний ремонт зазначеного автотранспортного засобу без врахування зношення його окремих частин.

Враховуючи вищенаведені положення, посилання відповідача на неврахування Приватного АТ Страхова компанія "АХА Страхування" зношеності деталей автомобіля страхувальника під час розрахунку шкоди, не сприймаються судовою колегією як підстава для відмови у позові.

Таким чином, судом першої інстанції було правомірно наголошено на доведеності розміру шкоди, з урахуванням франшизи, в сумі 107542,61 грн., завданої працівником відповідача.

Враховуючи викладені обставини та норми зазначеного законодавства, суд приходить до висновку про наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення у діях працівника відповідача, а саме протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою працівника відповідача та шкодою і вини. Отже, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, саме відповідач має нести відповідальність та відшкодовувати шкоду, завдану його працівником.

Стосовно безпосередньо обгрунтованості позовних вимог, а саме стягення суми коштів у розмірі 58542,61 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Як вже було зазначено, автомобіль "Mercedes Benz", реєстраційний номер - АХ1446АР, за кермом якого, на момент скоєння ДТП, перебував працівник відповідача, був застрахований в АСК "ІнтерТрансПоліс". Розмір страхового відшкодування, яким відповідав страховик відповідача - АСК "ІнтерТрансПоліс", з урахуванням франшизи, складав 49000,00 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи той факт, що АСК "ІнтерТрансПоліс", як страховик відповідача, мала виплатити страхове відшкодування в сумі 49000,00 грн., відповідач зобов'язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 58542,61 грн. (107542,61 грн. - 49000,00 грн.)

А отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 58542,61 грн. страхового відшкодування в порядку регресу є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до вимог постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних відносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Згідно постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 року "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги відповідача та залишення рішення Господарського суду Харківської області області від 10.12.14 у справі № 922/4267/14 без змін

У відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про перерозподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, та залишення рішення суду першої інстанції в силі, судові витрати за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 91, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ "ВП Роганський м'ясокомбінат" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області області від 10.12.14 у справі № 922/4267/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2015 року

Головуючий суддя Бондаренко В.П.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Тихий П.В.