ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2015 р. Справа № 918/1917/14

Господарський суд Рівненської області у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (далі - Банк) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - Підприємець) про стягнення заборгованості в сумі 24 110 грн. 02 коп.,

за участі представників:

позивача: Матвійчук В.О. за дов. від 5 червня 2014 року № 7320,

відповідача: не з'явився,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2014 року Банк звернувся до господарського суду Рівненської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22 січня 2014 року між ним та Підприємцем було укладено договір про надання овердрафту № 6-14. На виконання даної угоди Банк надав позичальнику у власність грошові кошти у національній валюті. Оскільки Підприємець не виконав своїх зобов'язань за спірним правочином, позивач, посилаючись на статті 625, 629, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), просив суд стягнути з Підприємця 19 700 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 4 046 грн. 16 коп. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 128 грн. 05 коп. заборгованості по простроченій комісії за адміністрування кредиту, а також 235 грн. 81 коп. пені, нарахованої за несвоєчасне проведення розрахунків за спірним договором.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року порушено провадження у справі № 918/1917/14, розгляд якої було призначено на 13 січня 2015 року.

Ухвалою суду від 13 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 27 січня 2015 року.

Ухвалою суду від 27 січня 2015 року розгляд справи відкладено на 11 лютого 2015 року.

До початку призначеного судового засідання через канцелярію суду надійшла заява Банку про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 61-62), відповідно до якої останній просив суд стягнути з Підприємця 19 700 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 4 046 грн. 16 коп. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 9 грн. 85 коп. заборгованості по простроченій комісії за адміністрування кредиту, а також 231 грн. 44 коп. пені, з яких: 230 грн. 78 коп. - пеня, нарахована за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом, 0 грн. 66 коп. - пеня, нарахована за несвоєчасне повернення комісії за адміністрування кредиту. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні 11 лютого 2015 року підтримав вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач явку свого повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив, витребуваних судом документів не надав, будь-яких обґрунтованих заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи із зазначенням підстав щодо своєї неявки не направив.

Відповідно до статті 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

За змістом цієї норми, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова).

Ухвала суду про відкладення розгляду справи від 13 січня 2015 року була надіслана Підприємцю за адресою, вказаною у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а саме: 35314, АДРЕСА_1. Проте вказане поштове відправлення було повернуто підприємством поштового зв'язку з посиланням на закінчення терміну його зберігання (а.с. 53). У той же час направлені Підприємцю на вищезазначену адресу ухвали суду про порушення провадження у справі від 22 грудня 2014 року, а також про відкладення розгляду справи від 27 січня 2015 року були завчасного отримані останнім, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення даних поштових відправлень з власноручним підписом відповідача (а.с. 33, 59).

Отже, за змістом вищезазначеної норми Підприємець завчасно та належним чином був повідомлений про місце, дату та час судового засідання. Крім того, останньому надавалося достатньо часу для подання відзиву на позовну заяву, письмових пояснень та додаткових документів.

З огляду на викладене, а також зважаючи на сплив граничного строку розгляду господарського спору, передбаченого статтею 69 ГПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі Підприємця.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2014 року між Підприємцем та Банком був укладений договір про надання овердрафту № 6-14, за умовами якого останній зобов'язався надати позичальнику овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті, а відповідач, у свою чергу, - повернути даний овердрафт і сплатити проценти та комісії за користування ним (а.с. 71-76).

Вказаний договір підписаний уповноваженим представником Банку та Підприємцем, а також скріплений печатками сторін.

Пунктом 2.1 договору визначено, що Банк надає позичальнику овердрафт, а останній приймає його на наступних умовах: максимальний ліміт заборгованості по овердрафту (максимальна сума, в межах якої позичальник може здійснювати платежі протягом одного операційного дня зі свого поточного рахунку понад фактичний залишок коштів на ньому) у розмірі 20 000 грн. 00 коп. встановлюється на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_2.

Згідно пункту 2.2 договору річна процентна ставка встановлюється в залежності від строку безперервного дебетового сальдо по поточному рахунку позичальника і становить 28 % річних.

У пункті 2.2.1 спірної угоди сторони передбачили, що у разі невиконання вимог, передбачених у пункті 2.5.1 цього договору, процентна ставка встановлюється із розрахунку на 2 % вище діючої, починаючи з 1-го числа наступного місяця після місяця, в якому було не дотримано цієї умови. У подальшому при виконанні позичальником вищезазначеної вимоги, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на попередньому рівні починаючи з 1-го числа наступного місяця після місяця, в якому було виконано дану умову. Така заміна розміру процентів додаткового погодження сторонами не потребує.

Пунктом 2.3.1 договору передбачено, що за управління кредитом сплачується комісія у розмірі 0,05 %, яка нараховується від суми платежів, здійснених за рахунок овердрафта протягом одного операційного дня і сплачується при поступленні коштів на поточний рахунок позичальника, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який вона нарахована.

Датою остаточного повернення овердрафту є 21 січня 2015 року (пункт 2.4 спірного правочину).

Відповідно до пункту 2.5 цього договору обов'язковий рівень щомісячних надходжень на поточний рахунок, на якому встановлено овердрафт, визначений на рівні не менше 20 000 грн. 00 коп. При цьому до складу таких надходжень включаються кошти, які зараховані на цей рахунок внаслідок проведення позичальником оборотів за кредитом поточних розрахунків, за виключенням оборотів транзитного характеру, пов'язаних із внутрішніми операціями клієнта та Банку, надходжень, пов'язаних з отриманням кредитних коштів, у тому числі з інших банківських установ, а також за виключенням надходжень у вигляді повернення коштів за контрактом у зв'язку із його невиконанням або надлишково/помилково сплаченим та інше.

Згідно з пунктами 2.8 та 2.9 договору підставою надання Банком овердрафту є подання позичальником у Банк розрахункових документів на суму, що перевищує залишок коштів на його поточному рахунку. Датою надання овердрафту вважається дата виникнення на поточному рахунку позичальника дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на поточному рахунку).

Відповідно до пункту 4.1 договору позичальник зобов'язаний повернути Банку овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим договором та/або додатками до нього.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов спірного договору Банк перерахував на поточний рахунок Підприємця № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 19 700 грн. 00 коп. Даний факт підтверджується відповідним меморіальним ордером від 12 травня 2014 року № 13657459, копія якого наявна у матеріалах даної справи (а.с. 16).

Слід зазначити, що вищезазначені грошові кошти були використані відповідачем, що підтверджується наявними у матеріалах даної справи банківськими виписки про рух коштів Підприємця (а.с. 68).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за спірним договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Банком умов даної угоди.

Пунктами 4.7 та 4.8 даної угоди визначено, що Банк у випадках, передбачених пунктом 2.10 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов'язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути овердрафт, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Судом встановлено, що Підприємець взяте на себе зобов'язання за вищевказаним договором по поверненню суми кредиту не виконав, у зв'язку з чим Банком на адресу відповідача була надіслана претензія від 7 серпня 2014 року № 2014/08/07-1 з вимогою сплатити позивачу наявний у Підприємця борг та всі інші належні до сплати платежі за спірною угодою (а.с. 13-14).

Однак вказана претензія відповідачем задоволена не була, заборгованість по сплаті коштів за договором у добровільному порядку не погашена.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Аналогічні положення містяться і у статтях 525, 526 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач всупереч зазначеним нормам у встановлені умовами кредитного договору строки своїх зобов'язань з погашення кредиту, комісії за адміністрування кредитом та нарахованих процентів не виконав.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми заборгованості за неповернутим кредитом, яка складає 19 700 грн. 00 коп., а також за простроченою комісією за адміністрування кредитом, яка складає 9 грн. 85 коп., суд дійшов висновку, що він відповідає умовам спірного договору, вимогам законодавства України та підтверджується матеріалами справи.

Оскільки в матеріалах даної справи відсутні докази, які б свідчили про погашення відповідачем вищезазначеної суми заборгованості за договором про надання овердрафту від 22 січня 2014 року № 6-14, суд дійшов висновку про те, що вимоги Банку про стягнення з відповідача 19 700 грн. 00 коп. основного боргу та 9 грн. 85 коп. комісії за адміністрування кредитом є законними та обґрунтованими, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі.

Крім того, Банк у своїй позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, згідно наданого останнім розрахунку (а.с. 66-30) просив суд стягнути з Підприємця 4 046 грн. 16 коп. заборгованості по простроченим процентам за користування спірним кредитом, нарахованих у період з травня 2014 року по вересень 2014 року включно, з яких: 2 043 грн. 32 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих за травень 2014 року, 492 грн. 50 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих за червень 2014 року, 508 грн. 92 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих за липень 2014 року, 508 грн. 92 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих за серпень 2014 року, 492 грн. 50 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих за вересень 2014 року.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вищезазначеної позовної вимоги з огляду на наступне.

Як вбачається з поданих Банком додаткових письмових пояснень (а.с. 64-65), а також усних пояснень представника позивача у судовому засіданні 11 лютого 2015 року, Банк просив суд стягнути з Підприємця спірну суму прострочених процентів за користування кредитом, які були нараховані Банком за ставкою 30 % річних.

Як було зазначено вище, у пункті 2.2.1 спірної угоди сторони передбачили, що у разі невиконання вимог, передбачених у пункті 2.5.1 цього договору, процентна ставка встановлюється із розрахунку на 2 % вище діючої, починаючи з 1-го числа наступного місяця після місяця, в якому було не дотримано цієї умови. У подальшому при виконанні позичальником вищезазначеної вимоги, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється на попередньому рівні починаючи з 1-го числа наступного місяця після місяця, в якому було виконано дану умову. Така заміна розміру процентів додаткового погодження сторонами не потребує.

Відповідно до пункту 3.2 договору проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно 360 днів у році), за ставкою, вказаною у пункті 2.2 цього договору, з урахуванням строку користування овердафтом, з моменту його надання.

З огляду на вищезазначені положення спірного договору, а також зважаючи на встановлену суму заборгованості Підприємця за овердрафтом у розмірі 19 700 грн. 00 коп., суд дійшов висновку про те, що за травень 2014 року з відповідача підлягає стягненню сума прострочених процентів за користування кредитом, яка складає 508 грн. 92 коп. (19 700 грн. 00 коп. * 30 % : 360 * 31 (кількість днів у травні 2014 року)).

Відтак, загальна сума прострочених процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, за обрахунком суду складає 2 511 грн. 76 коп. (508,92 грн. + 492,50 грн. + 508,92 грн. + 508,92 грн. + 492,50 грн.).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 83 ГПК України приймаючи рішення, господарський суд має право, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Частина 4 статті 22 ГПК України визначає зміну підстави або предмета позову, збільшення чи зменшення розміру позовних вимог виключно як право, а не обов'язок позивача.

Отже, враховуючи вищезазначені приписи чинного законодавства, пунктом 2 частини 1 статті 83 ГПК України передбачено право господарського суду щодо виходу за межі позовних вимог (за наявності передбачених цією нормою умов та відповідного клопотання заінтересованої сторони), але не зміни таких вимог на власний розсуд чи спонукання до їх уточнення.

Водночас право позивача на зміну предмета або підстави позову, передбачене частиною 4 статті 22 ГПК України, може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК України з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.12 Постанови.

До початку розгляду даної справи по суті судом було роз'яснено представнику позивача його права та обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК України, зокрема право на зміну предмета або підстав позову шляхом подання письмової заяви до початку розгляду господарським судом справи по суті. Проте вказаний представник не скористався цим правом, у зв'язку з чим суд перейшов до розгляду справи по суті, про що у протоколі судового засідання було зроблено відповідний запис (а.с. 78).

У судовому засіданні 11 лютого 2015 року уповноваженому представнику позивача було запропоновано надати суду уточнений розрахунок заявлених до стягнення процентів за користування кредитом. У той же час останній не скористався наданим йому правом, витребуваного судом уточненого розрахунку не надав.

Враховуючи той факт, що позивачем не було подано відповідної заяви про зміну позовної вимоги щодо нарахування спірних сум прострочених процентів за користування кредитом, зокрема, щодо зміни періоду їх нарахування, суд позбавлений можливості вийти за межі періодів, визначених Банком у позовній заяві, та здійснює розгляд позовних вимог у межах початкових та кінцевих дат нарахування вказаних процентів, визначених самими позивачем.

За таких обставин позовні вимоги Банку про стягнення з Підприємця 4 046 грн. 16 коп. прострочених процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 511 грн. 76 коп. У той же час у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 1 534 грн. 40 коп. прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих позивачем за травень 2014 року, слід відмовити.

У той же час суд зазначає, що Банк не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом з вимогою про стягнення з Підприємця прострочених процентів за користування спірним кредитом, нарахованих у період, що не охоплюється спірним періодом, зазначеним у позовній заяві.

Також Банк у своїй позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, згідно наданого останнім розрахунку (а.с. 67) просив суд стягнути з відповідача 231 грн. 44 коп. пені, з яких: 230 грн. 78 коп. - пеня, нарахована за несвоєчасне повернення процентів за користування кредитом, 0 грн. 66 коп. - пеня, нарахована за несвоєчасне повернення комісії за адміністрування кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 193 ГК України порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Аналогічне положення міститься й у статті 611 ЦК України, згідно з якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У пункті 6.6 спірної угоди сторони передбачили, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені) за цим договором прирівнюється до строку позовної давності, встановленої законом до основної вимоги за цим договором.

За змістом пунктів 2.6 та 6.1 спірного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення овердрафту, оплати процентів, комісій) Банк має право стягнути з позичальника пеню у розмірі 0,03 % за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

Отже, з вказаного положення договору вбачається, що сторони встановили більш тривалий строк нарахування вказаної санкції, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України шестимісячний строк, що повністю узгоджується з вказаними законодавчими приписами.

У той же час, як було встановлено судом, сума прострочених процентів за користування кредитом, нарахованих за травень 2014 року, яка підлягає стягненню з Підприємця, складає 508 грн. 92 коп.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що з Підприємця на користь позивача підлягає стягненню пеня, нарахована у зв'язку з простроченням відповідачем сплати процентів за користування спірним кредитом, яка, за обрахунком суду, складає 106 грн. 04 коп., з яких: 9 грн. 80 коп. - пеня, нарахована у період з 4 червня 2014 року (перший день прострочення платежу, зазначений Банком у своєму розрахунку) по 10 липня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 508 грн. 92 коп., 3 грн. 13 коп. - пеня, нарахована у період з 11 липня 2014 року по 16 липня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 1 001 грн. 42 коп., 12 грн. 35 коп. - пеня, нарахована у період з 17 липня 2014 року по 3 серпня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 1 001 грн. 42 коп., 33 грн. 10 коп. - пеня, нарахована у період з 4 серпня 2014 року по 4 вересня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 1 510 грн. 34 коп., 37 грн. 34 коп. - пеня, нарахована у період з 5 вересня 2014 року по 1 жовтня 2014 року на суму основного боргу в розмірі 2 019 грн. 26 коп., 10 грн. 32 коп. - пеня, нарахована у період з 2 жовтня 2014 року по 7 жовтня 2014 року (кінцева дата, зазначена позивачем у своєму розрахунку) на суму основного боргу в розмірі 2 511 грн. 76 коп.

Проте заявлений Банком до стягнення розмір пені, нарахованої за несвоєчасне повернення комісії за адміністрування кредиту, є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства і положенням договору.

Відтак, позовна вимога Банку про стягнення з відповідача 231 грн. 44 коп. пені. підлягає задоволенню в розмірі 106 грн. 70 коп. Водночас у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Підприємця 124 грн. 74 коп. пені слід відмовити.

За таких обставин даний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (35314, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, місто Львів, вулиця Сахарова, будинок 78, ідентифікаційний код: 09807862) 19 700 (дев'ятнадцять тисяч сімсот) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 2 511 (дві тисячі п'ятсот одинадцять) грн. 76 коп. заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом, 9 (дев'ять) грн. 85 коп. заборгованості по комісії за адміністрування кредиту, 106 (сто шість) грн. 04 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів за кредитом, 0 (нуль) грн. 66 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії за адміністрування кредиту, а також 1 700 (одну тисячу сімсот) грн. 63 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 лютого 2015 року

Суддя Є.В. Павленко