КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2015 р. Справа№ 910/22731/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

від позивача: представник Грабовський О.О. - за довіреністю.

від відповідача: представник не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега"

на рішення Господарського суду м. Києва від 26.11.2014 року

у справі № 910/22731/14 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова

компанія "Омега"

до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної

страхової компанії "Оранта"

про стягнення 32 616,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 26.11.2014 у справі № 910/22731/14 відмовлено ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега" у задоволенні позову до ВАТ "Національної страхової компанії "Оранта" про стягнення 32 616,03грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

За змістом ст.64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наявність у матеріалах справи поштового повідомлення про отримання сторонами у справі ухвали апеляційного суду про прийняття апеляційної скарги до провадження та призначення справи до розгляду, приписи ст. 102 ГПК України, відсутність будь-яких заяв та клопотань про відкладення розгляду у справі, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, судова колегія встановила наступне.

Як встановлено матеріалами справи, 26.11.2009р. між Приватним акціонерним товариством "Акціонерна страхова компанія "Омега" (страховик) та Кравченко Юрієм Володимировичем (страхувальник) було укладено договір №121-07/1069-20 добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого згідно п.2 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наступним транспортним засобом: марка/модель: Daewo-FSO Lanos TF69Y,реєстраційний номер: АМ 0381 АО, рік випуску: 2007р. номер кузова: SUPTF69YD7W372776.

За змістом п.3.1.2 договору №121-07/1069-20 від 26.11.2009р. страховим випадком вважається, зокрема, пошкодження транспортного засобу внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525-526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

13.02.2010 в м. Житомир сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія Дяченко Юрія Миколайовича що керував транспортним засобом "ВАЗ" д.н. АМ 1647 АК, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в НАСК "Оранта" згідно полісу ВС/424873 та Кравченко Юріем Володимировичем що керував власним автомобілем "ДЕУ" д.н.АМ 0381 АО застрахованим в АСК "Омега" за договором страхування наземного транспорту " 121-07-1069-20 від 26.11.2009року.

З наявної в матеріалах справи постанови від 13.04.2010р. Коростенського міськрайонного суду по справі №3-658/2010, винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 13.02.2010р. у м.Житомир за участю транспортних засобів 1.ВАЗ, державний номер АМ 1647 АК та 2. Daewo Lanos, державний номер АМ 0381 АО, визнано Дяченко Юрія Миколайовича.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

12.08.2014 позивач звернувся до відповідача з регресною вимогою № 1623про відшкодування 32 616,03грн., проте відповіді не отримав в зв'язку з чим змушений звернутися до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд виходив з тверджень відповідача щодо пропущення позивачем встановленого строку позовної давності. За висновками суду першої інстанції, невиплата позивачу, як особі, яка у відповідності до положень договору №121-07/1069-20 від 26.11.2009р. здійснила оплату страхового відшкодування, розміру фактичних витрат, свідчить про наявність порушеного права ПАТ "Акціонерна страхова компанія "Омега",а саме з моменту вчинення дорожньо-транспортної пригоди у потерпілої особи (страхувальник, а після виплати страхового відшкодування - страховик) виникло право подати позов до суду. Суд зазначив, що позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом 16.10.2014р., про що свідчить календарний штемпель відділення поштового зв'язку на конверті, в якому надійшла позовна заява, тому, враховуючи встановлений законодавством трирічний строк позовної давності, суд дійшов висновку, що термін, в межах якого страхувальник, а після виплати страхового відшкодування страховик, могли звернутись до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" по стягнення суми страхового відшкодування, закінчився ще 13.02.2013р.

Заперечуючи проти рішення суду, позивач наполягає на тому, що строк позовної давності не сплив, оскільки право страхового відшкодування виникло після здійснення виплат з урахуванням рішення Шевченківського райсуду м. Києва № 761/3676/13-ц від 26.04.2013р.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону N 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону N 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до звіту № 81, складеного ДП Український експертний центр "Експерт-Сервіс Авто", калькуляції, страхового акту СК "Омега" № 9983-Т, рішення Шевченківського райсуду м. Києва № 761/3676/13-ц від 26.04.2013,що має преюдиційний характер для вирішення даного спору, розмір страхового відшкодування встановлений у сумі 32 616,03грн.

При вирішенні спорів про страхове відшкодування слід застосовувати положення Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" та враховувати відповідні роз'яснення, надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (з відповідними змінами та доповненнями).

Так, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування ( Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постанова № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки")..

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що право регресної вимоги у позивача виникає з моменту скоєння ДТП, а не з моменту здійснення страхових виплат, є помилковими.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно не враховано рішення Шевченківського райсуду м. Києва від 26.04.2013 за позовом Кравченко Ю.В. та ЗАТ "АСК "Омега" про стягнення страхового відшкодування та постанова ДВС Шевченківського РУЮ № ВП 39617155 про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню, а рішення господарського суду підлягає скасуванню, позов слід задовольнити.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Омега" задовольнити, рішення господарського суду м. Києва № 910/22731/14 від 26.11.2014 скасувати.

2. Прийняти нове рішення: Позов задовольнити.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта"( 02081 м. Київ вул. Здолбунівська,7Д, ) на користь Приватного акціонерного товариства „ Акціонерна страхова компанія „Омега" ( 04053 м. Київ вул.Обсерваторана,17А, ) 32 616,03 (тридцать дві тисячи шістсот шістнадцать грн.03коп.) шкоди в порядку регресу, 2 740,50 (дві тисячі сімсот сорок грн.50коп.) судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

3. Доручити господарському суду м. Києва видати відповідний наказ.

4. Матеріали справи повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська