ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2015 року Справа № 916/2414/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддяХодаківська І.П.,
суддіФролова Г.М., Яценко О.В.
розглянувши матеріали касаційних скаргЗаступника прокурора Одеської області та Приватного підприємства "Ніка-2"
на постановуОдеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року
у справі№ 916/2414/13
господарського судуОдеської області
за позовомЗаступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Одеської обласної ради
до1. Білгород-Дністровської районної ради, 2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
провизнання незаконним і скасування рішення районної ради та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки

В засіданні взяли участь представники:

- прокуратури:Савченко О.В. посвідчення № 015589 від 13.03.2013 року
- позивача:не з'явився,
- відповідачів:Білгород-Дністровської райради: не з'явився, ФОП ОСОБА_4: ОСОБА_6 дов. № 1153 від 18.12.2014 року, ОСОБА_7 дов. №490 від 02.07.2013 року

ВСТАНОВИВ:

Заступник Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Одеської обласної ради звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської районної ради та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі за текстом - ФОП ОСОБА_4.) про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0, 9872 га, яка розташована на землях Будацької коси, біля селища Затока, Білгород-Дністровського району Одеської області, для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", укладеного 07.11.2001 року між Білгород-Дністровською районною радою Одеської області та ФОП ОСОБА_4; визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_4 для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Рішенням господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року позовні вимоги задоволено: визнано незаконним та скасовано рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_4 для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1"; визнано недійсним договір оренди, укладений 07.11.2001 року між Білгород-Дністровською районною радою Одеської області та ФОП ОСОБА_4 щодо земельної ділянки площею 0, 9872 га, яка розташована на землях Будацької коси біля селища Затока Білгород-Дністровського району Одеської області та надана для забудови і обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Одеська обласна рада звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року та просила припинити провадження у справі № 916/2414/13 в частині позовних вимог, які стосуються визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_4 для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", в задоволенні решти вимог - відмовити.

Також, не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП ОСОБА_4 звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17.12.2013 року рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.03.2014 року постанову Одеського апеляційного господарського суду від 17.12.2013 р у справі № 916/2414/13 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року у справі № 916/2414/13 скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції від 22.05.2014 року, заступник прокурора Одеської області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року, а рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року у справі № 916/2414/13 залишити без змін, аргументуючи порушення норм права, зокрема, ст. ст. 256, 261, 267 Цивільного кодексу України, ст. ст. 71, 76, 80 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), ст. ст. 43, 11112, 11128 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, до Вищого господарського суду України, в порядку ст. 107 Господарського процесуального кодексу України, також звернулось приватне підприємство "Ніка-2" (далі за текстом - ПП "Ніка-2") з касаційною скаргою, в якій просить залучити підприємство до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача та скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року у даній справі, а рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року залишити без змін, аргументуючи порушення норм права, зокрема, ст. ст. 5, 17, 22 Закону України "Про основи містобудування", ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, ст. ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014 року постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року у справі № 916/2414/13 скасовано, а рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року залишено в силі, касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено. Касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "Ніка-2", порушене ухвалою від 07.07.2014 року, припинено.

Не погоджуючись з постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014 року, Одеська обласна рада звернулась до Верховного суду України із заявою про перегляд постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2014 року у справі № 916/2414/13, в якій просить скасувати вказану постанову суду касаційної інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позову, аргументуючи порушення норм права, зокрема, ст. ст. 261, 267 Цивільного кодексу України.

Постановою Верховного суду України від 23.12.2014 року заяву Одеської обласної ради задоволено частково, постанову Вищого господарського суду України від 29.07.2014 року у справі № 916/2414/13 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції.

Ухвалою від 30.01.2015 року колегії суддів Вищого господарського суду України у складі головуючого - Ходаківської І.П., суддів - Фролової Г.М., Яценко О.В. (доповідач) касаційні скарги заступника прокурора Одеської області та ПП "Ніка-2" прийняті до провадження, справа призначена до розгляду у судовому засіданні на 12.02.2015 року.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Колегія суддів Вищого господарського суду України, переглянувши у касаційному порядку рішення суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування судом першої інстанції та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з оглядну на наступне.

Відповідно до вимог статей 107, 108, 1117 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України переглядає за касаційною скаргою рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду; ухвали місцевого господарського суду, зазначені в частині першій статті 106 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до рішення Білгород-Дністровської районної ради від 17.03.2000 року № 219-ХХІІІ у зв'язку з необхідністю вибору та узгодження розміщення земельних ділянок для будівництва об'єктів, їх обслуговування було створено постійну діючу комісію по вибору земельних ділянок на землях запасу Білгород-Дністровської районної ради на Будацькій косі смт. Затока.

19.05.2000 року рішенням Білгород-Дністровської районної ради № 277-ХХІІІ "Про затвердження статуту земель Білгород-Дністровського району на Будацькій косі смт. Затока" віднесено землі Будацької коси Білгород-Дністровського району до земель рекреаційного призначення, затверджено 3 зони використання земель Будацької коси в прибрежно-захисній смузі Чорного моря: перша зона - без права будь-якої забудови; друга зона - земна зона з правом встановлення некапітальних або тимчасових об'єктів курортного чи торговельного призначення; третя зона - зона розташування закладів відпочинку та об'єктів курортної інфраструктури.

Рішенням Білгород-Дністровської районної ради № 417-ХХІІІ від 27.04.2001 року "Про дачу згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду приватному підприємцю ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування закладу відпочинку на Будацькій косі біля смт. Затока" надано згоду приватному підприємцю ОСОБА_4 на розробку проекту відведення земельної ділянки у землевпорядній організації пл. 1, 0 га, розташованої на землях запасу Білгород-Дністровської районної ради на Будацькій косі біля смт. Затока між базами відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2" та "ІНФОРМАЦІЯ_3", строком на 49 років для будівництва та обслуговування закладу відпочинку.

Судами досліджено, що рішенням Білгород-Дністровської районної ради від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_4 для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" затверджений розроблений земельно-кадастровим бюро при Білгород-Дністровському районному відділі земельних ресурсів проект відведення земельної ділянки ПП ОСОБА_4 в тимчасове дострокове користування на умовах оренди строком на 49 років для будівництва та обслуговування закладу відпочинку на території Білгород-Дністровської районної ради, за якими встановлено площу земельної ділянки в розмірі 0, 9872 га.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.11.2001 року, на виконання пункту 3 вказаного рішення Білгород-Дністровської районної ради від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ, між Білгород-Дністровською районною радою (орендодавець) та ПП ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого районна рада надала ПП ОСОБА_4 в тимчасове дострокове користування на умовах оренди на 49 років земельну ділянку із земель запасу Білгород-Дністровської районної ради загальною площею 0, 9872 га, розташовану на землях Будацької коси біля селища Затока для забудови та обслуговування закладу відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованої між базами відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2" і "ІНФОРМАЦІЯ_3" згідно з планом землекористування, який є невід'ємною частиною договору, згідно п. 1.1. якого земельна ділянка, що надається в оренду, відноситься до земель рекреаційного призначення і знаходиться у другій (з правом встановлення некапітальних або тимчасових об'єктів курортного чи торговельного призначення) і третій (дозволено розташування закладів відпочинку та об'єктів курортної інфраструктури) зоні використання, визначеної рішенням Білгород-Дністровської районної ради.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, предметом спору у даній справі є вимога заступника Білгород-Дністровського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Одеської обласної ради про визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ та визнання недійсним договору оренди земельної, укладеного 07.11.2001 року між Білгород-Дністровською районною радою Одеської області та ФОП ОСОБА_4, оскільки Білгород-Дністровською районною радою було перевищено свої повноваження при розпорядженні спірною земельною ділянкою, право на розпорядження якої належить до повноважень обласної ради.

Так, задовольняючи позовні вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що рішення районної ради є незаконним, оскільки остання не мала повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою, а тому відповідно, незаконним є й договір оренди землі. Стосовно позовної давності місцевий господарський суд виходив із того, що початок її перебігу слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про наявність оспорюваних правочинів, а з моменту, коли органи прокуратури дізналися про факт відсутності в районної ради необхідного обсягу дієздатності.

Суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про відсутність повноважень у Білгород-Дністровської райради щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, проте відмовив у задоволенні позову в зв'язку з пропуском позовної давності. Так, суд виходив із того, що оспорюване рішення районної ради прийнято у 2001 році в присутності депутатів Одеської облради. Остання підтвердила, що про рішення їй було повідомлено вчасно у 2001 році, однак, оскільки до господарського суду з позовом звернувся прокурор, який не є позивачем, то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. Наведені заступником прокурора причини пропуску позовної давності не є поважними, та спростовуються позицією позивача - Одеської облради, і матеріалами справи.

Вищий господарський суд України постановою від 29.07.2014 року постанову апеляційного суду скасував, рішення суду першої інстанції залишив без змін; касаційне провадження за касаційною скаргою приватного підприємства "Ніка-2" припинив, виходячи з того, що прокурор про обставини, які стали підставою для звернення до суду дізнався лише 29.07.2013 року за результатами проведення перевірки щодо законності розпорядження земельними ділянками на узбережжі Чорного моря, а тому початок перебігу позовної давності слід обраховувати не з моменту, коли прокуратурі стало відомо про наявність оспорюваних рішення та правочину, а з моменту, коли органи прокуратури дізнались про факт відсутності у Білгород-Дністровської районної ради необхідного обсягу дієздатності, про що правомірно було зазначено судом першої інстанції та не спростовано судом апеляційної інстанції під час розгляду справи.

Скасовуючи постанову суду касаційної інстанції Верховний суд України зазначив наступне.

Положеннями Цивільного кодексу України, зокрема ст. 256 позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав.

Приписами ст. 267 Цивільного кодексу України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема, відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 76 Цивільного кодексу Української PCP).

Аналогічні за змістом норми матеріального права містилися і в Цивільному кодексі Української PCP, за винятком положення про застосування позовної давності лише за заявою однієї зі сторін.

Разом із тим ч. ч. 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України закріплено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 27.05.2014 року у справі № 3-23гс14.

У справі, що розглядається, суд установив, що позивач, Одеська облрада, не підтримала позов прокурора та зазначила, що про оскаржуване рішення Білгород-Дністровської райради та оспорюваний договір оренди землі їй було відомо у 2001 році.

Незважаючи на викладене, суд касаційної інстанції фактично наділив прокурора статусом самостійного позивача та помилково дійшов висновку, що відлік позовної давності починається у 2013 році - з моменту виявлення прокуратурою під час проведення перевірки факту відсутності у Білгород-Дністровської райради повноважень щодо передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Згідно положень ст. ст. 71, 72 Цивільного кодексу Української PCP (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Скорочені строки позовної давності встановлюються законодавством для окремих видів вимог.

Відповідно до ст. 112 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною з 12 липня 2000 року до 1 січня 2002 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин) рішення Рад народних депутатів може бути оскаржено в суд, арбітражний суд в місячний строк.

1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України, згідно з п. п. 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень якого цей Кодекс набирає чинності та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Судами встановлено, що предметом позову у справі, що розглядається, є визнання незаконним та скасування рішення районної ради, ухваленого 07.09.2001 року та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 07.11.2001 року, з підстав їх невідповідності вимогам законодавства щодо розпорядження органами місцевого самоврядування земельними ділянками рекреаційного призначення.

Отже, враховуючи приписи наведених норм права до вимог про оскарження рішення Білгород-Дністровської райради має бути застосовано положення про позовну давність Цивільного кодексу Української PCP, а до вимог про визнання незаконним договору оренди землі - Цивільного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів Вищого господарського суду України, враховуючи приписи наведених норм права, зазначає що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права щодо встановлення моменту початку перебігу строку позовної давності, у зв'язку з чим суди прийшли до передчасних висновків у справі.

В той же час в силу приписів ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція обмежена в праві встановлення обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним та вирішення питання про достовірність того чи іншого доказу.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що господарськими судами попередніх інстанцій в порушення положень ст. 43 ГПК України не було всебічно, в повному обсязі та об'єктивно розглянуто всі обставин справи в їх сукупності та не застосовано норми права які підлягають до застосування, у зв'язку з чим суди прийшли до передчасних висновків.

Крім того, стосовно касаційної скарги ПП "Ніка -2", колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що за приписами ст. 107 ГПК України, сторони, прокурор, треті особи, особи, які не брали участі у справі, але щодо яких суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення місцевого господарського суду після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного господарського суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

За приписами ст. 1119, 11110 ГПК України касаційна інстанція має право скасувати рішення у справі, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо господарський суд припустився такого порушення процесуальних норм як прийняття рішення, що стосується прав і обов'язків осіб, які не були залучені до участі у справі.

Зі змісту наведених вище норм вбачається, що обов'язковою умовою задоволення касаційної скарги особи, яку не було залучено до участі у справі шляхом скасування рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення прийнятим рішенням прав та обов'язків такої особи.

Рішення, оскаржуване такою особою повинно безпосередньо стосуватися прав та обов'язків цієї особи, тобто в рішенні суду безпосередньо розглядається й вирішується спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення можна вважати таким, що прийнято про права та обов'язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо: в описовій чи мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов'язки цих осіб; у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки цих осіб. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником і сторонами спору не приймається до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у даній справі є вимога прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради Одеської області від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ "Про надання земельної ділянки на Будацькій косі біля селища Затока в довгострокову оренду приватному підприємцю ОСОБА_4 для забудови та обслуговування бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_1" та визнання недійсним укладеного між відповідачами у даній справі на його підставі договору оренди землі.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що звертаючись до суду касаційної інстанції, ПП "Ніка-2" вказує на те, що внаслідок прийняття постанови Одеським апеляційним судом суттєво порушується права скаржника, як суміжного землекористувача, якому на момент винесення райрадою оспорюваного рішення та укладення спірного договору, за договором оренди від 07.09.2001 року, власником майна бази відпочинку "ІНФОРМАЦІЯ_2" було передано нерухоме майно бази відпочинку, земельна ділянка якої складала 3, 00 га та частина якої спірним рішенням була передана в оренду особі, яка не мала жодного відношення до власності бази відпочинку.

В той же час, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що ПП "Ніка-2" не доведено на підставі належних та допустимих доказів, обставин стосовно наявність правових підстав вважати, що рішення суду може вплинути на права та обов'язки вказаної особи, виходячи з приписів чинного законодавства та матеріалів справи, про що було вказано і судом першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні клопотання ПП "Ніка-2" про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 22.10.2013 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.11.2013 року у справі № 916/1734/13, відмовлено у задоволенні позову ПП "Ніка-2" до Білгород-Дністровської районної ради, за участі третьої особи - ФОП ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення Білгород-Дністровської районної ради від 07.09.2001 року № 479-ХХІІІ з посиланням на те, що вказане рішення райради жодним чином не порушувало права та інтереси ПП "Ніка-2".

Крім того, рішенням господарського суду Одеської області від 26.07.2013 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 12.12.2013 року та постановою Вищого господарського суду України від 25.02.2014 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ПП "Ніка-2" до Білгород - Дністровської районної ради та ФОП ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі від 07.11.2001 року, з огляду на встановлення обставин щодо недоведеності ПП "Ніка-2" наявності законного інтересу стосовно земельної ділянки, переданої за оскаржуваним підприємством договором.

За таких обставин, з огляду на підстави звернення ПП "Ніка-2" до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою в порядку ст. 107 ГПК України, з огляду на приписи чинного законодавства, колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне припинити касаційне провадження у справі, порушене за касаційною скаргою ПП "Ніка-2".

Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірний доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення господарських судів попередніх інстанцій, прийняті у даній справі, цим вимогам не відповідають.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1119 ГПК України Вищий господарський суд України за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору.

При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати обставини справи, дійсні права та обов'язки сторін, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін і, в залежності від встановленого, вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

За таких обставин, касаційна скарга заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року підлягає частковому задоволенню, касаційне провадження за касаційною скаргою ПП "Ніка-2", порушене ухвалою від 30.01.2015 року, припиненню, а судові акти попередніх інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року у справі № 916/2414/13 задовольнити частково.

2. Касаційне провадження за касаційною скаргою приватного підприємства "Ніка-2", порушене ухвалою від 30.01.2015 року, припинити.

3. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.05.2014 року та рішення господарського суду Одеської області від 05.11.2013 року у справі № 916/2414/13 скасувати.

4. Матеріали справи № 916/2414/13 направити на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Головуючий суддяІ.П. Ходаківська

СуддіГ.М. Фролова

О.В. Яценко