ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2015 року Справа № 904/7963/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді : Бахмат Р. М. (доповідача),

суддів: Кощеєва І.М.., Кузнецова В.О.

секретар судового засідання : Назаренко С.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Павелко С.М. (дов. № 593/11.5.2 від 18.11.14 р.);

від відповідача: Підлужний В.М. (дов. б/н від 04.09.14 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Лідер" м. Дніпропетровськ на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014р. у справі №904/7963/14

за позовом публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Лідер" м.Дніпропетровськ

про стягнення 10900939,10 грн.

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Дніпропетровської обл. від 17.12.2014 р. у справі № 904/7963/14, яке підписано 22.12.14 р. і оформлено відповідно до вимог ст. 84 ГПК України (суддя Ніколенко М.О.), частково задоволено позов публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Лідер" м. Дніпропетровськ про стягнення 10900939,10 грн.

Вказаним рішенням стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Лідер" м. Дніпропетровськ на користь публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" м. Київ заборгованість за кредитним договором № 06.17/07-СК від 21.09.2007р. у розмірі - 818 051,85 долара США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 02.10.2014 року 1 долар США = 12,955грн., становить 10 598 040,05грн., та 241 388,38грн., що разом складає заборгованість, еквівалентну 10 839 428,43грн., з яких: заборгованість по кредиту складає 741 975,02 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 02.10.2014 року 1 долар США =12,9552грн., становить 9 612 448,13грн.; заборгованість по сплаті процентів, нарахованих за період з 18.12.2013р. по 02.10.2014р., складає 76 076,83 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 02.10.2014 року 1 долар США = 12,9552 грн., становить 985 591,92 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів становить 80 368,28грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту становить 161 020,10грн. та 72 667,63 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено.

Відповідач не погодився з вказаним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 80 368,28 грн., оскільки вважає, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права, так як стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів, що нарахована за період з 19.07.2013 р. по 02.10.2014 р. (включно), тобто за період більше ніж шість місяців з моменту настання строку виконання зобов'язання, є абсолютно незаконним.

Окрім того, судом першої інстанції не було враховано позицію відповідача щодо зменшення розміру неустойки за несвоєчасну сплату відсотків.

Скаржник вважає, що штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, тому суд мав право зменшити розмір санкцій.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає рішення законним, обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального права України.

Позивач не згоден з твердженням відповідача, що єдиною підставою для оскарження рішення є стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів та пені за несвоєчасне повернення кредиту з порушенням норм матеріального права України.

Позивач вважає, що господарський суд Дніпропетровської обл. вірно застосував 6-ті місячний строк, протягом якого нараховується пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним, проаналізував розрахунок заборгованості, а тому виніс законне та обґрунтоване рішення.

Розпорядженням голови суду від 19.02.2015 р. № 25, у зв'язку з тимчасовою зайнятістю судді Євстигнеєва О.С., змінено склад колегії суддів.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представників сторін, які були присутні у судовому засіданні, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила, що між відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», який в подальшому перейменований в ПАТ "ВТБ БАНК" (банк) та товариством з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Лідер" (клієнт) було укладено генеральну угоду № 06.17-1/07СК від 21.09.07 (генеральна угода) і додаткові договори до кредитного договору №№ 1, 2, 3.

Відповідно п.1.1 вказаної угоди банк зобов'язався надавати клієнту кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, договорах про відкриття мультивалютної кредитної лінії, договорах про відкриття кредитної лінії, договорах про відкриття валютної кредитної лінії, договорах про надання гарантії, овердрафту та договорах про відкриття акредитиву (далі - кредитні договори), укладених у межах угоди і які є її невід'ємними частинами.

Згідно п.1.2. генеральної угоди загальний розмір позичкової заборгованості клієнта за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми, еквівалентної 2 500 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту.

Термін дії генеральної угоди по 21.09.17 включно. (п.1.3 угоди)

Відповідно до п. 2.1. генеральної угоди, з урахуванням договору про внесення змін №1 від 30.06.2011р., банк надає клієнту кредитні кошти на умовах його забезпеченості, строковості, повернення, плати за користування та цільового характеру використання. Умови надання, строк повернення, розмір кредитів, що надані/будуть надані в межах цього договору, визначаються кредитними договорами, які є невід'ємними частинами цього договору (п.2.3.).

Крім того, позивач (банк) та відповідач (позичальник) уклали кредитний договір №06.17/07-СК від 21.09.07, предметом якого є надання банком позичальнику грошових коштів (кредит) в сумі 900 000 доларів США 00 центів; строк користування кредитом - по 19.09.14. Договором про внесення змін №3 від 30.06.11 до кредитного договору строк повернення кредиту до - 18.08.17.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, п.1.1. кредитного договору плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 13,5 % річних.

Пунктом 3.4. кредитного договору, з урахуванням договору про внесення змін №3 від 30.06.11, сторони встановили спосіб повернення кредиту та сплати процентів: щомісячно відповідно до графіку повернення кредиту і сплати процентів. Платежі рівними частинами - регулярні місячні платежі, що направляються на виконання зобов'язань за цим договором, а саме повернення суми кредиту рівними частинами і сплати процентів за фактичну кількість днів користування кредитом. Розрахунок щомісячного платежу наведено в пункті 4.6. цього договору.

Позивач належним чином виконав свій обов'язок за кредитним договором та надав відповідачу грошові кошти (кредит) у розмірі 900 000,00 доларів США 00 центів, що підтверджується меморіальними валютними ордерами №ТR.64509.1 від 21.09.07р., №ТR.64509.1 від 25.09.07, № ТR.64509.1 від 28.09.07. (а.с.46-48).

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів, нарахованих за користування кредитом, не виконав. У зв'язку із цим, на підставі п. 5.6 Кредитного договору, позивач надіслав відповідачу вимогу-лист № 803/500-2 від 13.03.14 про дострокове повернення кредиту та оплату нарахованих відсотків за користування кредитом. Відповідач кредит не повернув. Тому, у нього утворилась заборгованість перед позивачем:

1) за сумою основного боргу в розмірі 741975,02 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 02.10.2014 року 1 долар США=12,9552 грн., становить 9 612 448,13грн.;

2) по сплаті процентів за користування кредитом за період з 18.12.2013р. по 02.10.2014р. в розмірі 76 076,83 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні, встановленим НБУ станом на 02.10.2014 року 1 долар США = 12,9552 грн., становить 985591,92 грн.

Відповідно до приписів статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою. Одним із видів неустойки є пеня, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Так, умовами п.7.1. кредитного договору, з урахуванням договору про внесення змін №3 від 30.06.11, визначено, у разі прострочення позичальником зобов'язань з погашення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно умов кредитного договору позичальник зобов'язаний сплатити на користь банка пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення, від суми прострочених зобов'язань. Вказана пеня розраховується по дату повного виконання всіх зобов'язань щодо погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення.

Позивач нарахував пеню за несвоєчасне сплату процентів за період з 19.07.13 по 02.10.14. (включно) у розмірі 90 490,67 грн., та пеню за несвоєчасне повернення кредиту за цей період у розмірі 212 408,38 грн. Враховуючи, що відповідний розрахунок пені за несвоєчасну сплату процентів та пені за несвоєчасне повернення кредиту позивачем здійснений неправильно, господарський суд стягнену пеню за несвоєчасну сплату процентів у сумі 80 361,28 грн., та суму пені за несвоєчасне повернення кредиту за цей період у сумі 161020,10 грн.

Відповідач у письмовому поясненні від 10.12.2014 р. (а.с. 68) вказав, що вважає розмір штрафних санкцій надмірно великим порівняно із збитками кредитора і зазначив, що суд має право зменшити розмір санкцій.

В апеляційній скарзі скаржник також просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 80 368 грн. 28 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. За п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідачем не наведено будь-яких виняткових чи виключних обставин, з якими законодавство пов'язує право суду на зменшення штрафних санкцій. Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу в задоволенні такого клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статями 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Промислова компанія "Лідер" м. Дніпропетровськ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2014 р. у справі № 904/7963/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів, з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили, до Вищого Господарського Суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови виготовлено 24.02.2015 р.

Головуючий Р.М. Бахмат

Судді І.М. Кощеєв

В.О. Кузнецов