КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2015 р. Справа№ 910/19466/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Шевченка Е.О.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Будняк Ю.І.,

від відповідача -Шикеринець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» №11281/6-006 від 18.11.2014

на рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2014

у справі № 910/19466/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Енергомонтаж»

до публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»

про стягнення 507796грн.97коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.11.2014 (суддя Пукшин Л.Г.) задоволено позовні вимоги ТОВ «Енергомонтаж» та стягнуто з ПАТ «Укртрансгаз» 81 824грн. 88 коп. пені, 30 716 грн. 77 коп. штрафу, 62 517грн. 10 коп. 3% річних, 332 738грн. 22 коп. інфляційних нарахувань, донарахованих за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №910/19659/13, та 10 155 грн. 94 коп. судового збору. Суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач вчасно не виконав вказане рішення суду та не розрахувався з позивачем за надані ним послуги за договором № від 21.06.2012.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити. Апелянт зазначив, що до моменту погодження його фінансового плану, позбавлений можливості здійснення фінансування оплати вартості послуг наданих по договору, оскільки таке фінансування не погоджено засновником (НАК «Нафтогаз України») та не затверджено в установленому порядку. Враховуючи вказані обставини відповідач вважає, що висновки суду першої інстанції є помилковими в силу відсутності вини відповідача в порушенні зобов'язання, також відсутніми, на думку останнього, є й підстави для звернення з позовом, оскільки зобов'язання за наведених обставин не є простроченим.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

21 червня 2012 року між ТОВ "Компанія "Енергомонтаж" та ПАТ "Укртрансгаз" укладено договір № відповідно до умов якого відповідач доручив, а позивач зобов'язався на свій ризик власними та залученими силами і засобами надати послуги з монтажу, технічного обслуговування і ремонту електроустаткування н.в.і.у. в повному обсязі, а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду міста Києва від 03.03.2014 у справі № 910/19659/13 задоволено первісний позов ТОВ "Компанія "Енергомонтаж" та стягнуто з ПАТ "Укртрансгаз" 2 592 134грн.62 коп. боргу, 92 512грн.72 коп. пені, 150732грн.66коп. штрафу, 20 355грн.06коп. 3% річних і 57114грн.70коп. судового збору; в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.05.2014, що залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 23.07.14, рішення господарського суду міста Києва від 03.03.2014 у справі № 910/19659/13 змінено, зустрічний позов задоволено повністю, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову залишено без змін.

Вказане рішення набрало законної сили 20.05.2014 та 04.06.2014 було видано накази на його примусове виконання. В матеріалах справи наявні платіжні доручення №19582 від 23.07.14 на суму 20000грн., № 19583 від 23.07.14 на суму 80000грн., №19584 від 23.07.14 на суму 2063377грн.28коп., якими відповідач здійснив часткове погашення заборгованості згідно рішення суду № 910/19659/13.

Відповідно до ст.35 ГПК України, факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Рішеннями суду у справі № 910/19659/13 встановлено факт настання терміну оплати за договором, наявність підстав застосування штрафних санкцій, розмір пені, а також факт прострочення відповідачем своїх грошових зобов'язань за укладеним між сторонами договором підряду № від 21.06.2012.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача донарахованих сум 3 % річних за період з 11.10.13 по 11.09.14 в розмірі 62 517грн.10 коп., пені за період з 11.10.13 по 20.03.14 в розмірі 81824грн.88коп., штрафу в розмірі 30716грн.77коп. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 332 738грн.22коп. інфляційних нарахувань за період з 24.07.13 по 11.09.14, вимога про стягнення яких при розгляді справи №910/19659/13 не заявлялась.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу, що нарахована позивачем на розмір основної суми боргу з липня 2013 по вересень 2014 року (з урахуванням часткової оплати заборгованості 23.07.14) в розмірі 332 738грн.22коп., який надано позивачем.

Так само обґрунтованим є й стягнення з відповідача 3 % річних, що нараховані позивачем на суму основного боргу за період з 11.10.13 по 11.09.14 (з урахуванням послідовного зменшення суми боргу на суму оплат здійснених 23.07.14), та складають 62 517грн.10коп.

Також суд погоджується з стягненням нарахованих позивачем сум пені та штрафу, що здійснений з урахуванням послідовного зменшення суми боргу на суму оплат здійснених 23.07.14, та враховано кількість календарних днів, на які було нараховано відповідно пеню та штраф згідно розрахунку заборгованості у справі №910/19659/13. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 81824грн.88 коп. та штраф в сумі 30716грн.77коп., що відповідає обґрунтованому розрахунку позивача, який є додатком до позовної заяви.

За викладених обставин та враховуючи те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов'язання щодо здійснення розрахунків за надані послуги, доказів здійснення розрахунку раніше кінцевої дати нарахування позивачем заявлених до стягнення сум не надав, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача вищезазначених сум пені, штрафу, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача в поданій апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, оскільки відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (п.5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду").

Крім того, частина 2 ст. 617 ЦК України та частина 2 ст. 218 ГК України передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Статтею 1 ЦК України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з місцевого бюджету та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують замовника та не заперечують обов'язку такого органу, який виступає стороною зобов'язального правовідношення, від його виконання належним чином.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. Рішення суду першої інстанції ґрунтується на фактичних обставинах та матеріалах справи, прийняте відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 05.11.2014 у справі №910/19466/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз»- без задоволення.

2. Справу № 910/19466/14 повернути господарському суду міста Києва.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

Е.О. Шевченко