РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2015 р. Справа № 906/1565/14

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демянчук Ю.Г.

судді Юрчук М.І. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Лелех І.Ю.

за участю представників сторін:

позивача - Федоркіна І.В. довіреність № 11/12-2014 від 11.12.2014р.

відповідача - Васильєв В.І. довіреність № 135 від 08.12.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зороківське" на рішення господарського суду Житомирської області від 16.12.2014 р. у справі № 906/1565/14

за позовом Приватного підприємства "Вектор-М" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зороківське" (с. Зороків Черняхівського району Житомирської області)

про виконання зобов'язання в натурі

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 року Приватне підприємство "Вектор-М" звернулося до місцевого господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зороківське" про зобов'язання виконати в натурі зобов'язання щодо поставки 59,45 тон товару (насіння соняшника) за ціною і на умовах, визначених у договорі №270901 від 21.10.2011р., що укладений між сторонами.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 16.12.2014 року у справі №906/1565/14 (суддя Маріщенко Л.О.) позов задоволено. Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Зороківське" виконати в натурі зобов'язання щодо поставки 59,45 тон товару (насіння соняшника) за договором №270901 від 21.10.2011 року Приватному підприємству "Вектор-М".

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зороківське" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 16.12.2014 року у справі №906/1565/14 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. При цьому, скаржник вважає, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження у складі колегії: головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. та призначено до розгляду на 19.02.2015 року.

В судове засідання прибули представники скаржника та позивача, які надали суду усні пояснення по суті доводів та заперечень, викладених відповідно в апеляційній скарзі та у запереченнях на неї.

В статті 99 ГПК України зазначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 21.10.2011 року між ПП "Вектор-М" (покупець) та ТОВ "Зороківське" (постачальник) було укладено договір поставки № 270901 (далі - договір), згідно п. 1.1. якого, постачальник передає, а покупець приймає й оплачує соняшник, що відповідає по якості ДСТУ 7011:2009 та не перевищує по якості показники, визначені у п. 2.6. даного договору, у кількості 100,000 т +/- 5,00% (товар) за вибором покупця за ціною 3 600,00 грн. за одиницю товару на загальну суму 360 000,00 грн. +/- 5,00%, у т.ч. ПДВ - 60 000,00 грн. +/- 5,00%. Ціна товару визначена сторонами договору є звичайною.

Згідно п. 2.1. договору, товар за даним договором поставляється покупцю партіями на умовах DDU з доставкою на ВАТ "Мелітопольський МЕЗ" за адресою: Запоріжська обл. м. Мелітополь, вул. Луначарського, 108/1.

Поставка всієї партії товару за даним договором здійснюється в термін до 24.10.2011 включно. Моментом поставки є дата зарахування товару на картку Приватного підприємства "Вектор-М" (п. 2.2. договору).

За умовами п. 2.4 договору разом з товаром постачальник надає покупцю: товарно-транспортні накладні, накладні на товар (оригінал), оригінал податкової накладної та копію квитанції про прийняття податкової накладної до Єдиного реєстру податкових накладних, документ, що підтверджує те, що товар пройшов експертизу і вважається вільним від шкідливих організмів, що є карантинними.

Право власності на товар від постачальника до покупця переходить з моменту передачі товару покупцю на умовах п. 2.1. та п. 2.2. даного договору. (п. 2.5. договору).

Відповідно до п. 3.1. та п. 3.2. договору покупець здійснює оплату за товар у формі безготівкового розрахунку платіжним дорученням шляхом зарахування коштів на поточний рахунок постачальника. Оплата за товар здійснюється покупцем протягом 3 банківських днів з моменту поставки відповідної партії товару, після отримання на свою адресу покупцем від постачальника рахунку-фактури та документів, вказаних у п. 2.4. та п. 8.7 договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 7.2. договору).

Судом першої інстанції встановлено, що специфікаціями №1 та №2 від 22.10.2011 до договору сторони погодили ціну та кількість товару, що буде поставлятись відповідачем позивачу.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що відповідачем, на виконання умов договору, було поставлено позивачу товар на загальну суму 142 785,62 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних, підписаних без заперечень з боку обох сторін, зокрема, №106 від 22.10.2011 на суму 74 509,20 грн.; №107 від 22.10.2011 на суму 68 276,42 грн.

В порушення свого зобов'язання відповідач недопоставив позивачу в строк зазначений в договорі а саме до 24.10.2011р. включно 59,45 тон товару.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк поставки товару за договором настав. Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобов'язання виконав неналежним чином, товар поставив не у повному обсязі.

Застосувавши до даних правовідносин положення ст.193, ч.1 ст. 662, ч.1 ст.663, ст. 670 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнав їх такими, що підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів не може погодитись висновками місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції при розгляді справи дійшов висновків, які суперечать обставинам справи та вимогам законодавства. Здійснена місцевим господарським судом неналежна юридична оцінка обставин справи та наданим позивачем доказам, на підтвердження заявлених вимог, призвела до неналежного з'ясування дійсних прав і обов'язків сторін та неправильного застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони, відповідно до ст. 627 ЦК України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору, в силу приписів ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання.

Частинами 1, 3 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 189 ГК України ціна є істотною умовою господарського договору.

За приписами частини 8 статті 181 ГК України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п. 1.2 договору, ціна та відповідно загальна вартість кожної окремої партії товару, а також фактичні показники якості товару в такій партії, що буде поставлена на умовах даного договору, буде зазначатись в окремій специфікації, яка буде являтись невід'ємною частиною договору.

Матеріали справи свідчать про те, що в межах даного договору між сторонами по справі було укладено та підписано дві специфікації № 1 від 21.10.2011р. на суму 74509,20 грн., № 2 від 21.10.2011р. на суму 68276,42 грн.

22.10.2011р. відповідач передав позивачу товар в загальній кількості 40.55 тон на загальну суму 142785,62 грн. (разом з ПДВ).

Проте, всупереч умовам договору інші специфікації на поставку 59,45 тон товару не були надані та підписані, що сторонами не заперечується (в матеріалах справи відсутні докази, що свідчать про протилежне).

Окрім того, на ціну товару та відповідно на загальну вартість кожної окремої партії товару впливають передбачені п.п. 2.6, 2.7 договору базові показники товару за які буде проводитись розрахунок, зокрема: вологість, засміченість, олійна домішка, кислотне число.

За умовами п. 2.8 договору у випадку поставки товару з показниками якості, що перевищують визначені в п. 2.6 договору, ціна товару зменшується на кількість відсотків, яка відповідає різниці між фактичними показниками якості товару (визначається лабораторією покупця), та показниками визначеними в п. 2.6 договору. Також ціна зменшується: на 5.00 грн. за кожен т/% збільшення вологості, та на 5.00 грн. за кожен т/% збільшення сміттєвої домішки, по відношенню до показників, визначених в п. 2.6 договору.

З огляду на викладене слід дійти висновку, що документи, якими б узгоджувалася ціна товару, що мала б поставлятися відповідачем позивачеві, сторонами не підписувалися. Специфікації в передбаченому п. 1.2 договору, у даному випадку не складалися.

Висновок місцевого господарського суду про виконання зобов'язання в натурі є помилковим та не відповідає положенням укладеного сторонами договору, оскільки ціна кожної окремої партії товару мала бути узгоджена в специфікаціях з урахуванням пунктів 1.2, 2.6, 2.7, 2.8 договору.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення, оскільки сторонами не було погоджено ціну товару як істотну умову договору.

Твердження апелянта про сплив строку позовної давності є хибним та не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, керуючись наступним.

Так відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ані договором № 270901 від 21.10.2011р., ані специфікацією № 1 та № 2 до нього не встановлено графіку поставки товару.

Разом з тим п. 7.2. вказаного договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Проаналізувавши зміст наведеного пункту договору, колегія суддів дійшла висновку, що кінцевим терміном поставки товару є термін закінчення дії договору - тобто 24.10.2011р. Отже і перебіг строку позовної давності, відповідно до приписів ч. 5 ст. 261 ЦК України, починається саме з 25.10.2011р.

Позивач звернувся з позовом до відповідача 27.10.2014р., що підтверджується відміткою канцелярії господарського суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 51 ГПК України встановлено, що у випадку, коли останній день строку припадає на неробочий день, днем закінчення строку вважається перший наступний за ним робочий день.

За вказаних обставин апеляційний господарський суд вважає, що трирічний термін позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, позивачем не пропущено, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для відмови в позові з посиланням на пропуск строку позовної давності.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування відповідно до приписів статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, судова колегія вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та недоведеними належними та допустимими доказами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача і наявності фактів для скасування оскаржуваного рішення з прийнятям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вирішує питання про перерозподіл судових витрат враховуючи те, що предметом у даній справі є спір майнового характеру.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103-105, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Зороківське" задоволити.

Рішення господарського суду Житомирської області від 16.12.2014 р. у справі № 906/1565/14 скасувати. Прийняти нове рішення. В позові відмовити.

Стягнути з Приватного підприємства "Вектор-М" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 105а, код 32492828) в дохід державного бюджету 3062,40 грн. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Зороківське" (12335, Житомирська область, Черняхівський район, с. Зороків, вул. Леніна, 33А, код 35684787) в дохід державного бюджету 1531,20 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з Приватного підприємства "Вектор-М" (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, оф. 105а, код 32492828) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зороківське" (12335, Житомирська область, Черняхівський район, с. Зороків, вул. Леніна, 33А, код 35684787) витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 2140,20 грн.

Доручити господарському суду Житомирської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 906/1565/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Демянчук Ю.Г.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.