ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року Справа № 925/169/15

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108

до публічного акціонерного товариства «Азот», м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72

про стягнення 18395,00 грн. штрафу,

за участю представників сторін:

від позивача: Білоножко Г.С. - за довіреністю;

від відповідача: Траченко І.В. - за довіреністю.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив такі взаємовідносини сторін:

Державне підприємство «Придніпровська залізниця» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до ПАТ «АЗОТ» про стягнення 18395 грн. штрафу та відшкодування судових витрат. Представник позивача вимоги підтримав та посилається на акт загальної форми. Вказує на відповідальність відправника за правильність зазначення коду вантажоодержувача.

Відповідач вимоги заперечив, подав письмовий відзив на позов. Представник відповідача просить відмовити в позові, оскільки помилка не допущена і відносини носять господарських характер. Перевізник же отримав повну плату за перевезення, негативні наслідки не настали, тому його права не порушені.

Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в грудні 2014р. по залізничній накладній №41181686 зі станції Черкаси Одеської залізниці на станцію Мечетна Придніпровської залізниці в залізничному вагоні №24629354 направлено вантаж добрив.

Згідно з залізничною накладною №41181686 вагон прибув в адресу приватного акціонерного товариства «УкрАгро НПК» та має код вантажоодержувача 2056, однак такий вантажоодержувач не акредитований по ст. Мечетна, в зв'язку з чим складено акт загальної форми №182 від 21.12.2014р.

На станцію відправлення направлено телеграму про уточнення вантажоодержувача.

Станція відправник телеграмою підтвердила одержувача вантажу та код. Вантаж видано без претензій, про що складено акт загальної форми.

На підставі положень ст. 129 Статуту залізниць України позивач нараховує штраф у розмірі 5-кратної провізної плати за всю відстань перевезення, що складає 18395 грн.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги заперечує та просить зменшити суму штрафу до розміру провізної плати з застосуванням положень ст. 83 ГПК України, оскільки перевізник отримав плату за перевезення, претензій до перевізника немає, вантаж видано одержувачу, негативних наслідків у позивача немає, шкода чи збитки позивачу не спричинені.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Позивач і відповідач є самостійними юридичними особами та суб'єктами господарювання на ринку послуг України, з присвоєнням ідентифікаційного коду та внесенням даних в ЄДР.

Місце проведення господарської діяльності співпадає з місцем їх реєстрації та знаходження - ст. 93 ЦК України

Між сторонами виникли відносини перевезення вантажу залізничним транспортом України за плату, що врегульовано вимогами Господарського кодексу України, Статутом залізниць України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про залізничний транспорт», іншими підзаконними нормативними актами.

Згідно положень ст. 6 Статуту залізниць України накладна на перевезення є обов'язковою письмовою формою двосторонньої угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та перевізником на користь третьої особи - одержувача.

Відповідно до положень ст. 23 Статуту залізниць та вимог Наказу Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. «Правила перевезення вантажів» відповідальність за завантаження вагонів, передачу вагонів на відправку, правильність оформлення перевізних документів, зазначення маси вантажу - несе відправник. Суд не бере до уваги твердження відповідача про допущену експедитором помилку у зазначенні коду одержувача вантажу, оскільки відповідач не вчинив жодних дій на коригування записів, внесення змін до перевізних документів. Саме відповідач є відправником спірного вагону (п. 1 залізничної накладної, а.с. 11).

17.12.2014р. відповідач завантажив вагон №24629354 з оформленням накладної та зі станції Черкаси направив вантаж на адресу одержувача ПрАТ «УкрАгро НПК» ст. Мечетна (а.с. 11).

Позивачем 21.12.2014р. на станції Мечетна придніпровської залізниці складено акт загальної форми про невідповідність коду вантажоодержувача, вказаного в документах (а.с. 12). Після підтвердження відправником правильного коду вантаж видано одержувачу - акт від 23.12.2014р.

Станція відправки телеграмою (а.с. 13) підтвердила правильний код вантажоодержувача. Вказані документи не спростовані відповідачем в належний спосіб в розумінні вимог ст. 33 ГПК України.

В той же час суд враховує обставини, що позивачу компенсовані всі витрати на видачу вантажу відправником за рахунок плати за перевезення. Проведення повного розрахунку підтвердив представник позивача. Тобто, позивач не поніс збитків та додаткових витрат за результатами перевірки коду одержувача вантажу у вагоні №24629354 та складання акту.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення суми штрафу до розміру провізної плати з мотивів відсутності збитків чи негативних наслідків для позивача, з посиланням на ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України.

Представник позивача клопотання заперечив та вказав на відсутність виключних обставин для зменшення штрафу та визначення розміру штрафу Кабінетом Міністрів України, що не підпадає під норми матеріального права.

Суд вважає за можливе застосувати право суду на зменшення розміру штрафу на підставі ст. 83 ГПК України, оскільки Статут залізниць України є складовою частиною інших норм права, цивільного та господарського судочинства і не має якогось привілейованого статусу по відношенню до інших актів - ЦК і ГК України. Суд враховує відсутність збитків для позивача та надмірність розміру штрафу в порівнянні з перевізною платою та вважає за можливе задовольнити клопотання представника відповідача.

Статтею 223 Господарського кодексу України також передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статут залізниць України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. за №457, зі змінами від 25.12.2002р. за №1973.

Господарський кодекс України та Господарський процесуальний кодекс України за своєю правовою природою є законами України, прийняті Верховною Радою України, відповідно, 16.01.2003р. за №436-IV та 06.11.1991р. за №1768-ХII зі змінами та доповненнями.

Відповідно до п. 4 ст. 4 Цивільного кодексу України постанова Кабінету Міністрів України є актом цивільного законодавства. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням Кодексу або іншого закону, застосовуються відповідні положення Кодексу або іншого закону.

Аналогічні правові позиції викладені в Постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2012р. у справі №23/152, від 26.09.2012р. у справі №13/5026/725/2012.

Позовні вимоги про стягнення 18395 грн. штрафу з відповідача - задовольнити частково, в сумі 3679 грн. (20% від заявленого). В решті вимог належить відмовити за необґрунтованістю.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача та стягнути на користь позивача 1827 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 49, 82, 84, 85, 83 п. 3 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача - публічного акціонерного товариства «Азот», м. Черкаси, вул. Першотравнева, 72, , рахунок в банку невідомий

на користь позивача - державного підприємства «Придніпровська залізниця», м. Дніпропетровськ, пр. К.Маркса, 108, , одержувач коштів: ВСП «Запорізька дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця», рахунок 601 в ДРВ ПАТ «АБ «Експрес-Банк», МФО 322959

3679 грн. штрафу та 1827 грн. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 20.02.2015р.

Суддя Г.М. Скиба