ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2015 року Справа № 915/1861/14

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Прокурора Березанського району Миколаївської області, вул. Леніна, 41, смт. Березанка, Миколаївська область, 57400

в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації, вул. Леніна, 33, смт. Березанка, Миколаївська область, 57400

в інтересах держави в особі Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство», вул. Лісна, 6, с. Василівка, Очаківський район, Миколаївська область, 57555

поштова адреса: вул. Леніна, 10, м. Очаків, Миколаївська область, 57700

до відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, вул. Одеська, 4, с. Коблево, Березанський район, Миколаївська область, 57453

до відповідача Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, вул. Щорса, 2, м. Одеса, 65076

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки

за участю представників сторін:

від позивача Березанської районної державної адміністрації: представник не з'явився;

від позивача Державного підприємства "Очаківське лісомисливське господарство": Бєломитцев Євгеній Іванович, довіреність №212 від 19.05.2014 року.

від відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області: представник не з'явився;

від відповідача Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю: Зінін Андрій Васильович, довіреність від 11.09.2013 року;

в судовому засіданні присутній старший прокурор відділу Григорян Еліна Рачіківна, службове посвідчення № 029299, видане 01.10.2014 року, дійсне 01.10.2019 року.

До господарського суду Миколаївської області звернувся Прокурор Березанського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Березанської районної державної адміністрації, в інтересах держави в особі Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» з позовними вимогами до відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, до відповідача Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю про:

- визнання недійсним та скасування рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 18 від 02.04.2012 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду» в частині, що стосується надання в оренду ТзОВ ВКФ «Юна-Сервіс» земельної ділянки;

- визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 0,34 га вартістю 872 434 грн. (кадастровий номер :09:000:0625), розташованої по пр. Курортному, 7 в с. Коблево Березанського району області, укладеного 27.04.2012 між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області та ТзОВ ВКФ «Юна-Сервіс»;

- витребування з володіння ТзОВ ВКФ «Юна-Сервіс» земельної ділянки площею 0,34 га, вартістю 872 434 грн. (кадастровий номер :09:000:0625), розташованої по пр. Курортному, 7 в с. Коблево Березанського району області та повернення її державі в особі ДП «Очаківське ЛМГ».

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.11.2014 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, призначено розгляд справи в судовому засіданні 11.12.2014 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 11.12.2014 року продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 16.01.2015 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 16.01.2015 року розгляд справи було відкладено на 28.01.2015 року.

Судове засідання 28.01.2015 року не відбулось, у зв'язку з перебуванням судді на лікарняному, про що сторін попереджено Повідомленням від 28.01.2015 року (арк. справи 159, 194).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.02.2015 року призначено розгляд справи в судовому засіданні на 09.02.2015 року.

В судовому засіданні 09.02.2015 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

09.02.2014 року до канцелярії господарського суду Миколаївської області від відповідача Виробничо-комерційної фірми "Юна-Сервіс" у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю надійшло клопотання про витребування доказів (арк. справи 193), у якому відповідач просив суд витребувати у позивача оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Клопотання відповідача мотивоване тим, що подані прокуратурою копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідають їх оригіналу, а прокурор надав до суду проект не у повному обсязі

Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, судом встановлено наступне.

Частиною першою та другою статті 38 ГПК України передбачено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Судом встановлено, що подані прокуратурою копії матеріалів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки засвідчені належним чином.

Як вбачається з Завдання на виконання робіт від 09.12.2008 року, затверджене директором відповідача ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТзОВ (арк. справи 102), проект землеустрою виготовлявся у трьох примірниках (один - замовнику ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТзОВ, другий - органу по земельних ресурсах, третій - виконавцю робіт).

В порушення приписів ст. 38 ГПК України відповідачем ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТзОВ не зазначено жодної обставини, що перешкоджає наданню ним особисто вказаних документів (оригіналу проекту), як і не подано суду жодного доказу, який би підтверджував звернення відповідача до осіб, у яких міститься оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, відповідачем ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТзОВ не подано суду жодних доказів, які б свідчили про наявність в оригіналі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки інших документів, ніж ті, що подані суду прокуратурою.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

09.02.2015 року до канцелярії господарського суду Миколаївської області від відповідача ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТзОВ надійшло клопотання про колегіальний розгляд справи (арк. справи 192), в якому відповідач просив суд розглядати дану справу колегіально у складі трьох суддів.

Клопотання мотивоване складністю справи, неоднаковістю судової практики за даними правовідносинами та неоднаковим застосуванням різними судами одних й тих самих норм матеріального права, численністю справ, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні 09.02.2014 року представник відповідача підтримав клопотання про колегіальний розгляд справи. Представник позивача ДП «Очаківське ЛМГ» зазначив, що справа не є складною, однак, вирішення питання про призначення колегіального розгляду справи залишив на вирішення суду.

Розглянувши клопотання відповідача про колегіальний розгляд справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 ГПК України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Закон не визначає, які саме категорії справ підлягають колегіальному розгляду. Складність справи може визначатися залежно від складності спірних матеріально-правових відносин; кількості доказів, поданих на підтвердження вимог та заперечень; неясності чи суперечливості правових норм, що підлягають застосуванню у спірних відносинах; неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого клопотання, оскільки відповідачем не наведено суду в чому саме полягає складність даної справи з урахуванням її категорії. Судом враховано, що справа не є резонансною, обсяг поданих доказів не є надмірно великим, посилання відповідача грунтуються на припущеннях. Будь-яких доказів, які б свідчили про неоднаковість судової практики в спірних правовідносинах відповідачем не наведено. Крім того, суд розцінює дії відповідача як зловживання своїми процесуальними правами та намагання затягнути судовий процес. В задоволенні клопотання відмовлено.

Позивач Березанська районна державна адміністрація та відповідач Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області явку повноважних представників в жодне судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Ухвала господарського суду Миколаївської області від 17.11.2014 року про порушення провадження у справі, направлена на адреси учасників процесу, вказані у позовній заяві, отримана позивачем Березанською районною державною адміністрацією та відповідачем Коблівською сільською радою, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (арк. справи 56, 57).

Явка повноважних представників позивача Березанської районної державної адміністрації та відповідача Коблівської сільської ради не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Керуючись п. 3.9.1, 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 з останніми змінами від 10.07.2014 року, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення усіх учасників процесу про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представників позивача Березанської районної державної адміністрації та відповідача Коблівської сільської ради.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Письмового відзиву по суті спору відповідачем Коблівською сільською радою суду не подано.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Представники прокуратури та позивача ДП «Очаківське ЛМГ» позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, запереченнях на відзив на позовну заяву (арк. справи 146-149), письмових поясненнях (арк. справи 168-171) та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначили наступне.

Розпорядженнями Березанської райдержадміністрації № 730 від 28.07.2008 року та № 994 від 07.10.2008 року надано дозвіл відповідачу ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ на розробку проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 0,4 га, за рахунок земель ДП «Очаківське ЛМГ», для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку.

На земельній ділянці були розміщені дерев'яні будинки, власником яких на підставі договору купівлі-продажу (приватизації) № 1-Ж від 03.09.2005 року є ТзОВ ВКФ «Юна-Сервіс».

Оскаржуваним рішенням Коблівської сільської ради Березанського району № 18 від 02.04.2012 року затверджено проект землеустрою та надано ТзОВ ВКФ «Юна-Сервіс» у довгострокову оренду земельну ділянку площею 0,34 га (кадастровий номер :09:000:0625), за рахунок земель ДП «Очаківське ЛМГ», по просп. Курортному, 7 у с. Коблево для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку.

На підставі вказаного рішення 27.04.2012 року між Коблівською сільською радою та ТзОВ ВКФ «Юна-Сервіс» укладено Договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 49 років, який зареєстровано 05.06.2012 року у відділі Держкомзему в Березанському районі за № 000745.

Вищевказане рішення Коблівської сільської ради № 18 від 02.04.2012 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим підлягає визнанню недійсним та скасуванню, а саме:

- передбачена до відведення земельна ділянка належить до земель державної власності (землі державного лісового фонду) та перебувала у користуванні ДП «Очаківське ЛМГ». В силу приписів ст. 116, 122, 123 ЗК України розпорядження землями державної власності здійснюють виключно органи державної виконавчої влади;

- Коблівською сільською радою в односторонньому та позасудовому порядку незаконно вилучено у постійного землекористувача ДП «Очаківське ЛМГ» спірну земельну ділянку поза волею останнього, оскільки згода останнього на вилучення земельної ділянки не надавалась (ст. 116, 141, 149 ЗК України);

- висновок органу виконавчої влади з питань лісового господарства (Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства) про погодження проекту землеустрою щодо відведення товариству спірної земельної ділянки не надавався, що свідчить про порушення ст. 20, ст. 186-1 ЗК України;

- висновок державної експертизи землевпорядної документації від 04.11.2009 року №1140-09, наданий Департаментом державної експертизи землевпорядної документації та ліцензування Держкомзему України, не повною мірою відповідав вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим його повернуто на доопрацювання. За відсутності позитивного висновку державної експертизи вказаний проект відведення взагалі не міг бути затверджений (ст. 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації»);

- враховуючи, що на підставі незаконного рішення між Коблівською сільською радою та ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ укладено Договір оренди земельної ділянки, останній відповідно до ст. 21, 203, 215 ЦК України, ст.152 ЗК України підлягає визнанню недійсним;

- оскільки правову підставу, на якій укладено договір (рішення Коблівської сільської ради) прийнято з перевищенням повноважень, незаконно надана земельна ділянка підлягає поверненню у розпорядження держави в особі постійного землекористувача - ДП «Очаківське ЛМГ» (ст. 387 ЦК України);

- право постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» земельною ділянкою, що є предметом спору, підтверджується поданими до матеріалів справи матеріалами лісовпорядкування.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву (арк. справи 62-65) та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначено наступне.

- Коблівська сільська рада Березанського району Миколаївської області правомірно розпорядилась спірною земельною ділянкою, в межах своїх повноважень. Позивач не надав жодного належного доказу, який би вказував, що на дату прийняття Коблівською сільською радою спірного рішення спірна земельна ділянка розташовувалась за межами населеного пункту.

23 вересня 2011 року на VI сесії шостого скликання Миколаївською обласною радою було прийнято рішення № 2 «Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області», яким, зокрема, включено спірну земельну ділянку до межі населеного пункту Коблеве.

- до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради (п. 12 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України);

- право державної власності на нерухоме майно (будівлі та споруди) бази відпочинку «Орбіта» припинилось та перейшло у приватну власність ВКФ «Юна - Сервіс» у вигляді ТзОВ на підставі договору купівлі-продажу від 03.09.2005 року. Таким чином, на момент прийняття Коблівською сільською радою спірного рішення, на спірній земельній ділянці державні, в тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, не знаходились. Таким чином, безпідставними є посилання позивача на п. «ж» ч. 3 ст. 84 ЗК України та ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності»;

- з моменту відчуження бази відпочинку «Орбіта» (договір купівлі-продажу від 03.09.2005 року) припинилось право користування спірною земельною ділянкою у ДП «Очаківське ЛМГ», як наслідок, право користування такою земельною ділянкою на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України перейшло до відповідача.

- приймаючи рішення про надання земельної ділянки ТзОВ ВКФ "Юна-Сервіс" у довгострокову оренду, Коблівська сільська рада фактично вилучила її у попереднього землекористувача, тобто у ДП «Очаківське ЛМГ»;

- право власності держави Україна на вказану вище земельну ділянку ніким не порушувалося і станом на сьогоднішній день воно не припинилося, адже земельна ділянка була передана уповноваженим органом ТзОВ ВКФ «Юна - Сервіс» у користування, а не у власність;

- факт внесення виправлень, врахування зазначених у висновку зауважень та пропозицій посвідчується відповідним записом на висновку експертизи керівника експертного підрозділу. З Висновку державної експертизи землевпорядної документації від 04.11.2009 року № 1140-09, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що зауваження зазначені у висновку були враховані та оцінені позитивно, що підтверджується підписами начальника відділу державної експертизи землеоціночної документації Головко А.В. та головних спеціалістів державної експертизи з землеоціночної документації Т.Ф. Лук'янчук, А. О. Шара.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та прокурора, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

03.09.2005 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ВКФ "Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ було укладено Договір купівлі-продажу (приватизації) №1-Ж бази відпочинку «Орбіта» (державне майно) проданої на аукціоні, який посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А. В. 03.09.2005 року за реєстровим № 268 (арк. справи 16-18).

Згідно предмету Договору відповідач придбав у власність базу відпочинку «Орбіта» (державне майно), яка знаходиться за адресою: Миколаївська область, Березанський район, село Коблеве, проспект Курортний, 7.

Пунктом 5.9 Договору в редакції Додаткових угод передбачено, що покупець ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ повинен оформити документи на право землекористування земельною ділянкою під об'єктом у встановленому законодавством порядку до 01.09.2007 року.

Право власності на придбане майно зареєстроване за відповідачем ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8301546, виданого Березанською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації 09.09.2005 року, реєстраційний номер об'єкту 11900901, про що зроблено запис № 216 в книзі 25 (арк. справи 20).

Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації від 28.07.2007 року за № 730 відповідачу ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду площею 0,40 га для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку із земель державної власності (запас) за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (арк. справи 14).

Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації від 07.10.2008 року за № 994 було внесено зміни до розпорядження адміністрації від 28.07.2007 року за № 730 у зв'язку з допущенням помилки та викладено його в наступній редакції: «Надати дозвіл ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,40 га для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку в оренду терміном на 49 років із земель Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області» (арк. справи 15).

Розпорядженням Березанської районної державної адміністрації від 31.12.2009 року за № 1262 відповідачу ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду. Вказаним рішенням відповідачу було запропоновано подати проект землеустрою до Миколаївської обласної державної адміністрації на затвердження (арк. справи 35).

Рішенням Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 02.04.2012 року № 18 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ в оренду та надано цьому товариству в оренду на 49 року земельну ділянку площею 0,34 га забудованих земель для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку за рахунок земель Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» в с. Коблеве, просп. Курортний, 7 в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (арк. справи 36).

На виконання вищезазначеного рішення 27.04.2012 року між Коблівською сільською та ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ був укладений Договір оренди земельної ділянки площею 0,34 га, забудованих земель для рекреаційного призначення під розміщння будинків відпочинку строком на 49 років. Кадастровий номер :09:000:0625 (арк. справи 37-41).

Відповідно до п. 1 Договору орендодавець Коблівська сільська рада відповідно до рішення № 18 від 02.04.2012 року надала, а орендар ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ прийняв в строкове платне володіння та користування земельну ділянку із земель, які не надані у власність та користування в межах села Коблеве, за рахунок земель ДП «Очаківське лісомисливське господарство» - для рекреаційного призначення під розміщення будинків відпочинку, яка знаходиться за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради за адресою: село Коблеве, проспект Курортний 7 Березанського району Миколаївської області.

Договір оренди земельної ділянки посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О. Б. та зареєстрований в реєстрі за № 452. Також договір пройшов державну реєстрацію у відділі Держкомзему у Березанському районі Миколаївської області 05.06.2012 року, про що є відповідний запис на самому договорі.

Земельна ділянка передана в оренду, про що між Коблівською сільською та ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ складено Акт приймання-передачі від 27.04.2012 року (арк. справи 40).

Судом також встановлено наступне.

Земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0625 перебувала в постійному користуванні Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство».

Відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Право постійного користування земельною ділянкою Державного підприємства «Очаківське лісомисливське господарство» підтверджується поданими суду планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, які існують в ДП «Очаківське ЛМГ» і виготовлялись кожні 10 років (1983 року, 1993 року, 2003 року) Українським державним проектним лісовпорядним виробничим обєднанням, Київською лісовпорядною експедицією, а також матеріалами безперервного лісовпорядкування земель лісового фонду (2007 року, 2008 року) (арк. справи 172-191).

Згідно Вихідної земельно-кадастрової інформації, яка міститься в проекті землеустрою, станом на 12.01.2009 року запропонована до відведення в оренду земельна ділянка площею 0,40 га відносилася до державної форми власності з цільовим призначенням - землі лісогосподарського призначення, для ведення лісового господарства (код за УКЦВЗ 5, 5.1), а після передачі в оренду залишається у складі земель державної форми власності, але за цільовим призначенням буде відноситися до земель рекреаційного призначення (код за УКЦВЗ 4.3) (арк. справи 23).

Рішенням Миколаївської обласної ради № 2 від 23.09.2011 року «Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області» до меж населеного пункту Коблеве було включено земельну ділянку загальною площею 1235,5108 га із земель державної власності, не наданих у власність або користування, та земель, наданих у власність, оренду або постійне користування, у тому числі лісові землі площею 54, 3414 га (арк. справи 66-68).

Як встановлено рішенням господарського суду Миколаївської області від 02.04.2014 року по справі № 915/2159/14 земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0625 площею 0,34 га, яка перебуває в оренді ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ з 01.01.2012 року включена в межі населеного пункту с. Коблеве Коблевської сільської ради Березанського району Миколаївської області. Межі населеного пункту с. Коблево визначені та встановлені рішенням Миколаївської обласної ради від 23.09.2011 року за № 2 «Про встановлення та зміну межі населеного пункту Коблеве Березанського району Миколаївської області» та рішенням Коблівської сільської ради від 16.12.2011 року за № 6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів по встановленню та зміні межі населеного пункту Коблеве» (лист Головного управління Держземагентства у Миколаївській області від 28.03.2014 року за №9-14-0.2-1472/2-14).

Як вбачається з Інформацій Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 22.01.2015 року № 0-28-0.4-67/2-15 та від 27.01.2015 року № 0-28-0.4-121/2-15 земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0625 станом на 07.10.2007 року (дати прийняття рішення про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки), станом на 31.10.2009 року (дата погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) рахувалась в постійному користуванні ДП «Очаківське ЛМГ» та відносилась до земель державної власності, а починаючи з 02.04.2012 року (дата прийняття оскаржуваного рішення Коблівської сільської ради) та по сьогоднішній день знаходиться в користуванні (оренді) ВКФ «Юна-Сервіс» ТзОВ та відноситься до земель державної власності (арк. справи 156, 161).

Таким чином, спірна земельна ділянка площею 0,34 га із кадастровим номером :09:000:0625 на дату прийняття оскаржуваного рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області від 02.04.2012 року перебувала у межах населеного пункту - села Коблево.

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЗК України (в редакції станом на 08.07.2011 року) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Закон України «Про розмежування земель державної та комунальної форми власності» № 1457-ІV від 05.02.2004 року (втратив чинність 01.01.2013 року) визначав правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної форми власності» при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності землі лісового фонду за межами населених пунктів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної форми власності» при розмежуванні земель державної та комунальної власності до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності.

Відповідно до п.п. "а" п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» (01.01.2013 року Закон набрав чинності) у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Суду також не подано жодних доказів передачі спірної земельної ділянки із земель державної власності в комунальну власність в порядку ст. 117 ЗК України (прийняття рішення органом виконавчої влади, який здійснює розпорядження землями державної власності, про передачу земельної ділянки з державної в комунальну власність, проведення державної реєстрації права власності територіальної громади на земельну ділянку тощо).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вищевказаними рішеннями Миколаївської обласної ради та Коблівської сільської ради щодо розширення меж села Коблево форма власності на землю з державної на комунальну не змінювалася, що також підтверджується вищевказаними Інформаціями Головного управління Держземагенства у Миколаївській області. Тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення Коблівською сільською радою від 02.04.2012 року (про затвердження проекту землеустрою та надання в оренду земельної ділянки) спірна земельна ділянка відносилася за цільовим призначенням до земель лісогосподарського призначення, за формою власності - до державної форми власності, перебувала у користуванні ДП «Очаківське лісомисливське господарство» і за місцезнаходженням перебувала в межах села Коблево Березанського району Миколаївської області.

При цьому, судом враховано наступне.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 17 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об'єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 149 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 149 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі, інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції тощо) з урахуванням вимог частини восьмої цієї статті, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 149 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п'ятою, дев'ятою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 124 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 123 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі:

зміни цільового призначення земельних ділянок відповідно до закону;

надання у користування земельних ділянок, межі яких не встановлені в натурі (на місцевості).

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідної сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації.

Відповідно до п. 3 ст. 123 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування передбачені ст. 122 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для:

а) сільськогосподарського використання;

б) ведення водного господарства, крім випадків, передбачених частиною сьомою цієї статті;

в) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо) з урахуванням вимог частини шостої цієї статті, крім випадків, визначених частиною сьомою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

Розпорядження земельною ділянкою державної форми власності здійснюється власником земельної ділянки - державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування. При цьому, не враховується місцезнаходження земельної ділянки - в межах міста чи за його межами (постанова Верховного Суду України від 26 березня 2012 року у справі № 3-18гс12).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем Коблівською сільською радою було перевищено повноваження, передбачені ст. 122, 149 ЗК України, та в порушення вимог чинного на час виникнення спірних правовідносин прийнято рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки державної форми власності, яка перебувала в постійному користуванні ДП "Очаківське лісомисливське господарство", тобто орган місцевого самоврядування розпорядився земельною ділянкою державної форми власності без вилучення її у постійного землекористувача (ч. 5 ст. 116 ЗК України).

Судом також враховано наступне.

Відповідно до ст. 19 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 20 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Лісового кодексу України (надалі - ЛК України) (в редакції від 14.07.2011 року) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов'язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЛК України (в редакції від 14.07.2011 року) зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господарства та охорони навколишнього природного середовища.

Положення ст. 57 ЛК України узгоджуються з приписами ст. 20 ЗК України в частині того, що зміна цільового призначення земель провадиться, зокрема, органами виконавчої влади, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або у користування відповідно до Земельного кодексу України.

Відповідно до п. «а», «б» ч. 1 ст. 21 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок.

Як вказано вище, згідно Вихідної земельно-кадастрової інформації, яка міститься в проекті землеустрою, станом на 12.01.2009 року запропонована до відведення в оренду земельна ділянка площею 0,40 га відносилася до державної форми власності з цільовим призначенням - землі лісогосподарського призначення, для ведення лісового господарства (код за УКЦВЗ 5, 5.1), а після передачі в оренду залишається у складі земель державної форми власності, але за цільовим призначенням буде відноситися до земель рекреаційного призначення (код за УКЦВЗ 4.3) (арк. справи 23).

Таким чином, у Вихідній земельно-кадастровій інформації було запропоновано змінити цільове призначення земельної ділянки на землі рекреаційного призначення, оскільки земельна ділянка надавалась під розміщення будинків відпочинку.

Відповідно до Українського класифікатора цільового використання землі (УКЦВК), затвердженим Держкомземом України 24.04.1998 року за №14-1-7/1205 за нижчевказаними кодами рахуються землі з наступним цільовим використанням:

за кодом 4.3 - рекреаційного призначення

за кодом 5 - землі лісогосподарського призначення;

за кодом 5.1 - для ведення лісового господарства

Вказане свідчить про фактичну зміну цільового призначення спірної земельної ділянки при наданні її в оренду.

Зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснюється за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства, натомість, в порушення ст. 57 ЛК України висновок про погодження проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для рекреаційного призначення Миколаївським обласним управлінням лісового та мисливського господарства відповідачу ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТзОВ не надавався, що підтверджується листом Миколаївського обласного управління лісового та мисливського господарства від 17.09.2013 року № 1601 (арк. справи 43).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що цільове призначення спірної земельної ділянки змінено в порушення вимог ст. 20 ЗК України та ст. 57 ЛК України.

Як вказано вище, відповідно до ч. 6 ст. 123 ЗК України (в редакції від 22.03.2012 року) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції від 10.12.2009 року) обов'язковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» (в редакції від 10.12.2009 року) результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи.

Висновки державної експертизи повинні містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки.

Якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується. У разі необхідності погодження може обумовлюватися певними умовами щодо додаткового опрацювання окремих питань та внесення коректив, виконання яких не потребує суттєвих доробок.

Позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування, відкриття фінансування робіт з реалізації заходів, передбачених відповідною документацією.

Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою та документацією з оцінки земель, види яких визначені законом, а також матеріалами і документацією державного земельного кадастру щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється.

У разі якщо об'єкт державної експертизи не повною мірою відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, він повертається на доопрацювання. При цьому вказуються конкретні вимоги, відповідно до яких необхідно внести зміни і доповнення до об'єкта державної експертизи.

Об'єкт державної експертизи, який не відповідає вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, оцінюється негативно і не погоджується. Негативна оцінка об'єкта державної експертизи повинна бути всебічно обґрунтована відповідно до вимог законодавства, встановлених стандартів, норм і правил.

Висновки державної експертизи після їх затвердження спеціально уповноваженим органом виконавчої влади у сфері державної експертизи є обов'язковими для прийняття до розгляду замовником і врахування при прийнятті відповідного рішення щодо об'єктів державної експертизи.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ в оренду підлягав обов'язковій державній експертизі, а підставою для цього проекту повинна була бути наявність позитивного висновку цієї експертизи.

Як вбачається з листа Державного агенства земельних ресурсів України від 04.10.2013 року № 10-28-013-17334/2-13 згідно Журналу обліку (реєстрації) об'єктів державної експертизи землевпорядної документації за 2009 рік від ВКФ "Юна-Сервіс" у вигляді ТзОВ надійшов проект землеустрою на державну землевпорядну експертизу, який був повернутий на доопрацювання.

Факт внесення виправлень, врахування зазначених висновку зауважень та пропозицій посвідчується відповідним записом на висновку експертизи керівника експертного підрозділу, про що робиться відповідний запис у Журналі.

Інформацію про виправлення зауважень, зазначених у виноску державної експертизи, можна перевірити лише згідно запису у Журналі. Згідно з Журналом записи про внесення виправлень, врахування зауважень, зазначених у висновку державної експертизи, відсутні (арк. справи 44).

Будь-яких доказів, які б підтверджували усунення недоліків та зауважень, викладених у п. 10 Висновку державної експертизи землевпорядної документації від 04.11.2009 року № 1140-09 суду не подано (арк. справи 34).

Посилання представника відповідача не наявність підписів невідомих осіб на Висновку не може свідчити про доопрацювання та усунення зауважень у повному обсязі (ст. 33 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки за відсутності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної експертизи, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 124, ч. 6 ст. 123 ЗК України, ст. 9, 35 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Щодо посилань відповідача ВКФ "Юна-Сервіс" на те, що з моменту відчуження бази відпочинку «Орбіта» (договір купівлі-продажу від 03.09.2005 року) припинилось право користування спірною земельною ділянкою у ДП «Очаківське ЛМГ», як наслідок, право користування такою земельною ділянкою на підставі ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України перейшло до відповідача, то слід зазначити, що відповідачем помилково застосовано вказані норми в редакціях, які ще не були чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції від 11.01.2005 року) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України (в редакції від 26.07.2005 року) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України не передбачали автоматичного припинення права користування земельною ділянкою. Крім того, вказані норми можуть бути застосовані в тому випадку, коли цільове призначення земельної ділянки не змінюється. Отже, твердження представника відповідача не спростовують позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Коблівської сільської ради № 18 від 02.04.2012 року прийнято з порушенням вимог чинного на момент його прийняття законодавства, а відтак є незаконним. Отже, вимога про визнання незаконним та скасування рішення Коблівської сільської ради № 18 від 02.04.2012 року є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, то слід зазначити наступне.

Як вказано вище, підставою позову в частині визнання недійсним договору оренди земельної ділянки прокуратурою та позивачами зазначено обставини, які свідчать про те, що рішення Коблівської сільської ради № 18 віл 02.04.2012 року прийнято із суттєвим порушенням вимог закону, а відтак, в силу приписів ст. 203, 215 ЦК України договір оренди, укладений на підставі вищевказаного рішення, підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до абз. 2 п. 2.24 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" № 6 від 17.05.2011 року з наступними змінами та доповненнями судам необхідно враховувати, що оскільки договір оренди укладається на виконання рішення органу місцевого самоврядування чи виконавчої влади, то без скасування таких рішень у встановленому законом порядку відсутні правові підстави для визнання відповідних договорів недійсними з підстав відсутності повноважень у відповідної місцевої ради чи органу виконавчої влади на затвердження проекту відведення та передачі спірної земельної ділянки в оренду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність вимоги про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

Щодо вимоги про витребування та повернення земельної ділянки, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Господарським судом встановлено, що у спірних правовідносинах від імені держави повноваження щодо розпорядження спірною земельною ділянкою здійснює позивач Березанська районна державна адміністрація, а постійним користувачем спірної земельної ділянки є позивач ДП «Очаківське лісомисливське господарство».

Як вже зазначено вище, відповідач Коблівська сільська рада не мала права розпоряджатись та надавати в користування спірну земельну ділянку на користь ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа нею. При цьому, відповідач ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ міг знати про норми ЛК України, ЗК України, Закону України «Про місцеві державні адміністрації», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» тощо, які у встановленому порядку були оприлюднені та набрали чинності, що передбачають повноваження у земельних відносинах як позивача Березанської районної державної адміністрації, так і відповідача Коблівської сільської ради.

За таких обставин, вимога про повернення державі в особі позивача ДП «Очаківське лісомисливське господарство» спірної земельної ділянки є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є доведеними належними та допустимими доказами у справі та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат у даній справі, то слід зазначити наступне.

Статтею 49 ГПК України визначено порядок розподілу судових витрат у господарській справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 4.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.13 року з останніми змінами від 10.07.14 року приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору, та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір", виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача Коблівської сільської ради Березанського району підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 1 827 грн. (1 218 грн. - за розгляд вимоги немайнового характеру про визнання недійсним та скасування розпорядження + 609 грн. - за розгляд вимоги про визнання недійсним договору), з відповідача Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 18 057, 68 грн. (609 грн. - за розгляд вимоги немайнового характеру про визнання недійсним договору + 17 448, 68 грн. - за розгляд вимоги майнового характеру про витребування земельної ділянки).

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

задовольнити позов.

Визнати недійсним та скасувати рішення Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області № 18 від 02.04.2012 «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду» в частині, що стосується надання в оренду ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ земельної ділянки.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 0,34 га вартістю 872 434 грн. (кадастровий номер :09:000:0625), розташованої по пр. Курортному, 7 в с. Коблево Березанського району області, укладений 27.04.2012 між Коблівською сільською радою Березанського району Миколаївської області () та ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ ().

Витребувати з володіння ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ, вул. Щорса, 2, м. Одеса, 65076 () земельну ділянку площею 0,34 га, вартістю 872 434 грн. (кадастровий номер :09:000:0625), розташованої по пр. Курортному, 7 в с. Коблево Березанського району області та повернути її державі в особі ДП «Очаківське ЛМГ», вул. Лісна, 6, с. Василівка, Очаківський район, Миколаївська область, 57555; поштова адреса: вул. Леніна, 10, м. Очаків, Миколаївська область, 57700 ().

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, вул. Одеська, 4, с. Коблево, Березанський район, Миколаївська область, 57453 () в доход Державного бюджету України (р/р 3002 в ГУДКСУ в Миколаївській області, УДКСУ у м. Миколаєві, код платежу - 22030001, призначення платежу - судовий збір, код 03499980):

- 1 827, 00 грн. (одна тисяча вісімсот двадцять сім грн. 00 коп.) - судового збору.

Наказ видати місцевому органу державної податкової служби після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача ВКФ «Юна-Сервіс» у вигляді ТзОВ, вул. Щорса, 2, м. Одеса, 65076 () в доход Державного бюджету України (р/р 3002 в ГУДКСУ в Миколаївській області, УДКСУ у м. Миколаєві, код платежу - 22030001, призначення платежу - судовий збір, код 03499980):

- 18 057, 68 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятдесят сім грн. 68 коп.) - судового збору.

Наказ видати місцевому органу державної податкової служби після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 14.02.2015 року

Суддя Е.М. Олейняш