РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2015Справа №910/26505/14
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія»

про стягнення 38301,43 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Шаталова Т.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Мельніченко О.Д. (представник за довіреністю);

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» (далі - Позивач) звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (далі - Відповідач) про стягнення заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в розмірі 38301,43 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що Відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував Позивачу матеріальну шкоду, завдану страхувальником Відповідача внаслідок ДТП.

Відповідач проти позову заперечує, оскільки на його думку необхідно врахувати встановлений наданим Відповідачем звітом коефіцієнт зносу деталей автомобіля, та за мінусом франшизи сума страхового відшкодування, що заявляється до Відповідача, повинна становити 38301,43 грн. Також Відповідачем було подано клопотання про розгляд питання передання пошкоджених та замінених деталей на автомобілі Позивачу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін позивача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

17.09.2013 по пр. Броварському, в м. Києві була скоєна ДТП, а саме відбулося зіткнення автомобіля «БМВ» д.р.н. АА7617КН, яким керував Рибальченко К.В., з автомобілем «Тойота», д.р.н. АА2919НХ, яким керувала Гандзюк Т.М.

Причинами ДТП стало те, що водій Рибальченко К.В., керуючи автомобілем «БМВ» д.р.н. АА7617КН, не вибрав безпечну швидкість та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота», д.р.н. АА2919НХ, чим порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України. Дані обставини підтверджуються короткою та розгорнутою довідками ДАІ про обставини ДТП, копії яких містяться у матеріалах справи.

Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Тойота», д.р.н. АА2919НХ (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Гандзюк Т.М. на праві власності, був під її керуванням на час ДТП, та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 05.11.2012 (далі - Договір добровільного страхування).

На підставі вищевказаного, за умовами Договору добровільного страхування, враховуючи рахунок-фактуру від 04.10.2013 (49193,54 грн.) ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, калькуляцію AUDATEX, Позивачем було складено Страховий акт від 09.10.2013, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування в розмірі 49193,54 грн. на рахунок вищевказаного ремонтного СТО (п/д № 18031 від 10.10.2013).

Про фактичне відновлення Застрахованого автомобіля на СТО свідчить акт виконаних робіт від 15.11.2013 (66660,72 грн.)

При цьому, закон не зобов'язує страховика запитувати згоду вигодонабувача на виплату страхового відшкодування на відновлення Застрахованого автомобіля, та матеріали справи не містять доказів, що вигодонабувач за Договором страхування заперечував проти виплати Позивачем суми страхового відшкодування на рахунок ремонтного СТО Застрахованого автомобіля для відновлення останнього, та оскільки відновлення пошкодженого майна (Застрахованого автомобіля) не суперечить ані інтересам вигодонабувача, ані страхувальника за вказаним договором, і Відповідачем не доведено протилежного.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набув права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм автомобіля «БМВ», д.р.н. АА7617КН, Рибальченко К.В., під час експлуатації вказаного автомобіля, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 31.10.2013.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність Рибальченко К.В., як особи, яка експлуатує автомобіль «БМВ», д.р.н. АА7617КН, на законних підставах, була застрахована Відповідачем на підставі договору (полісу) № АС/3081590 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказаним договором (полісом) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000 грн., франшиза - 1000 грн.

Отже, Відповідач є особою на яку полісом № АС/3081590 покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля «БМВ», д.р.н. АА7617КН, на час спірної ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відтак, розмір шкоди (як оціненої, так і фактично завданої) та коефіцієнт фізичного зносу Застрахованого автомобіля підлягають доведенню перед судом сторонами спору належними засобами доказування відповідно до статей 32, 34 ГПК України.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092; зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395) значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого Застрахованого автомобіля, виробництва не СНД, копія якого міститься у матеріалах справи, вбачається, що рік випуску автомобіля - 2008, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував 7 років. Таким чином підстав для вирахування зносу в даному випадку не має, та Відповідачем не доведено суду протилежного.

Судом також враховано, що у пункті 7.39 вищезазначеної Методики наведені винятки стосовно використання зазначених у пункті 7.38 Методики вимог.

Щодо посилання Відповідача на наявність до ДТП на Застрахованому автомобілі пошкоджень та деформацій, які можуть мати своїм наслідком наявність коефіцієнту зносу деталей автомобіля, що не було враховано Позивачем, то суд зазначає, що згідно вищевказаної Методики коефіцієнт зносу у такому випадку не виникає (збільшується) автоматично лише за самого факту наявності деформацій/пошкоджень автомобіля до ДТП, а також має бути встановлений і доведений перед судом належними засобами доказування в порядку ст. 34 ГПК України.

Наданий Відповідачем складений на його замовлення звіт оцінювача судом до уваги не приймаються, оскільки є суб'єктивним поглядом представників Відповідача на завдані Застрахованому автомобілю пошкодження (матеріали по пошкодженням автомобіля оцінювачу надавалися саме представниками Відповідача, а отже на їх вибір), при цьому суд не володіє спеціальними знаннями для дослідження Застрахованого автомобіля та встановленням, чи є обґрунтованим наданий Відповідачем звіт чи ні, та з цих же підстав (за відсутності спеціальних знань) суд самостійно дослідити Застрахований автомобіль на предмет впливу його пошкоджень та коефіцієнт зносу також не може. Клопотання про проведення незалежної судової експертизи за ст. 41 ГПК України Відповідач не заявив та пропозицію суду щодо призначення експертизи з покладенням витрат на Відповідача, останній не підтримав, а отже наведений Відповідачем коефіцієнт зносу Застрахованого автомобіля не підтверджений належними в розумінні ст. 34 ГПК України засобами доказування, тому судом до уваги не приймається, та до наведеного Позивачем розрахунку страхового відшкодування по виплаті за пошкодження Застрахованого автомобіля не застосовується.

Відповідно до акта виконаних робіт від 15.11.2013 ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, вартість відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП становить 66660,72 грн. Разом з цим, за умовами Договору добровільного страхування, розрахунок страхової виплати проводився Позивачем на підставі попередньо виставленого рахунку-фактури від 04.10.2013 ремонтного СТО Застрахованого автомобіля, згідно з яким вартість відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, внаслідок його пошкодження в ДТП, становить 49193,54 грн.

Судом встановлено, що наведені в рахунку СТО матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими Застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в довідці ДАІ та фотознімках пошкоджень, і Відповідачем не надано доказів протилежного, а також, як зазначалось вище, перед судом не спростовано належними засобами доказування, що вартість робіт по відновленню Застрахованого автомобіля є необґрунтованою або завищеною. Наявність коефіцієнту фізичного зносу деталей автомобіля Відповідачем перед судом також не доведена.

Щодо клопотання Відповідача, що відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду, то суд при розгляді даної справи в засіданні 26.01.2015 обговорив це питання з представниками сторін, від Позивача заяви про бажання залишити собі пошкоджені деталі Застрахованого автомобіля, що були замінені під час ремонту, не поступило, та натомість представник Позивач заявив, що готовий до отримання від Відповідача таких пропозиції та їх розгляду в позасудовому порядку.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (стаття 9 Закону України «Про страхування»).

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АС/3081590 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000грн.), виходячи з вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля відповідно до рахунка-фактури СТО, з врахуванням не доведення наявності підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу (49193,54 грн.), при цьому в межах суми, право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (49193,54 грн.), за мінусом франшизи (1000 грн.), та отже в сумі 48193,54 грн.

При цьому, враховуючи вимоги пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) за полісами ОСЦПВВНТЗ повинна бути виплачена страховиком (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

З матеріалів справи слідує, що Позивач з метою отримання коштів від Відповідача звернувся до останнього з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом № АС/3081590. Дана вимога та документи, які необхідні для виплати страхового відшкодування на користь Позивача, були отримані Відповідачем 14.03.2014,

Листом від 27.08.2014 Відповідач визнав страхове відшкодування в сумі 38301,43 грн., та зобов'язався виплатити його Позивачеві, однак чого Відповідачем у встановлені ст. 36 вказаного Закону строки зроблено не було, та не виплачено і на даний час. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

З огляду на все вищенаведене, заявлені позовні вимоги про стягнення з Відповідача 38301,43 грн. страхового відшкодування визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 49 ГПК України покладається на Відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (м. Київ, вул. Борщагівська, 145; ідентифікаційний код 23734213) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (м. Київ, вул. Івана Федорова, 32, літера А; ідентифікаційний код 30859524) 38301 (тридцять вісім тисяч триста одну) грн. 43 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.02.2015

Суддя Сташків Р.Б.