КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2015 р. Справа№ 6/129-62/179

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Авдеєва П.В.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від прокуратури: Вацьківська І.В.,

від позивача-1: представник - Білопольська Н.А. - за довіреністю,

від позивача-2: представник - Чумаченко О.С. - за довіреністю,

від відповідача-1: не з'явився,

від відповідача-2: не з'явився,

від третьої особи-1: представник - Горяна Т.М. - за довіреністю,

від третьої особи-2: не з'явився,

від третьої особи-3: не з'явився,

від третьої особи-4: представник - Щербак С.О. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 р.

у справі № 6/129-62/179 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі: 1. Міністерства аграрної політики та продовольства України,

2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до 1. Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик", м. Київ,

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани", м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Державне підприємство "Агроспецсервіс", м. Київ,

2. Виробничий кооператив "ЖБК ІНФОРМАЦІЯ_1", м. Київ,

3. ОСОБА_7,

4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Берчиллз Бортничі", м. Київ

про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006 р. та зобов'язання повернути другій стороні одержане за договором,

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Виробничого кооперативу "ЖБК ІНФОРМАЦІЯ_1", м. Київ

про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик", Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006р., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" придбало, а Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" продало нерухоме майно - комплекс будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 2395 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входить: медичний пункт, туалет, їдальня, адмінбудинок, спальний корпус, котельня, вмивальники, овочесховище, господарча будівля, спальний корпус, кінозал; зобов'язання кожного з відповідачів повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний договір не відповідає вимогам законодавства, оскільки вказаний правочин було укладено без належного погодження з позивачем-1 та з порушенням процедури продажу з торгів державного майна. Спірне нерухоме майно є цілісним майновим комплексом, а тому до нього застосовуються положення Закону України "Про приватизацію державного майна" та Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Крім того, оскільки дитячий оздоровчий комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" є позашкільним навчальним закладом, на нього поширюються вимоги Закону України "Про позашкільну освіту".

Третя особа - Виробничий кооператив "ЖБК Орбіта" звернувся до Господарського суду міста Києва із самостійним позовом, в якому просить визнати Виробничий кооператив "ЖБК "ІНФОРМАЦІЯ_1" добросовісним набувачем будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (літ.А, літ.Б, літ.В, літ.К), загальною площею 1207,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; визнати за Виробничим кооперативом "ЖБК "Орбіта" права спільної часткової власності на майно - нежитлові приміщення (літ.А, літ.Б, літ.В, літ.К), загальною площею 1207,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, - частини будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у наступних частках: літ.А - 35/100, літ.Б - 28/100, літ.В - 54/100, літ.К - 46/100 (Загальна частка позивача - Виробничого кооперативу у "ЖБК "Орбіта" спільної часткової власності на майно - нежитлові приміщення (літ. А, лі. Б., літ В, літ. К), загальною площею 1207,9 кв.м. - частини будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: АДРЕСА_1, становить - 40/100).

Позовні вимоги третьої особи мотивовані тим, що Виробничий кооператив "ЖБК "Орбіта" є добросовісним набувачем нерухомого майна, а саме частини будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", право власності на яке підлягає захисту судом.

Справа розглядалась господарськими судами неодноразово.

Останнім рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 р. у справі №6/129-62/179 відмовлено у задоволенні позову Прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006р., відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" придбало, а Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" продало нерухоме майно - комплекс будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", загальною площею 2395 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входить: медичний пункт, туалет, їдальня, адмінбудинок, спальний корпус, котельня, вмивальники, овочесховище, господарча будівля, спальний корпус, кінозал; зобов'язання Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" та Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" повернути другій стороні у натурі все, що одержане на виконання недійсного правочину.

Припинено провадження у справі за позовом Прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України, Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани".

Відмовлено у задоволенні позову Виробничого кооперативу "ЖБК "Орбіта" про визнання Виробничого кооперативу "ЖБК "Орбіта" добросовісним набувачем будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (літ.А, літ.Б, літ.В, літ.К), загальною площею 1207,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; визнання за Виробничим кооперативом "ЖБК "Орбіта" права спільної часткової власності на майно - нежитлові приміщення (літ.А, літ.Б, літ.В, літ.К), загальною площею 1207,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, - частини будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у наступних частках: літ.А - 35/100, літ.Б - 28/100, літ.В - 54/100, літ.К - 46/100.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник прокурора міста Києва звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов прокуратури Шевченківського району м. Києва задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи та не з'ясував підстави виникнення спору, не визначив належним чином правовідносини, що виникли між сторонами з приводу укладення договору купівлі-продажу спірного майна, яке відчужувалось за цим правочином, не встановив правового статусу спірного майна та дотримання усіх вимог діючого законодавства при його відчуженні.

У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство "Агроспецсервіс" зазначає, що погоджується з поданою апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Міністерство аграрної політики та продовольства України у письмових поясненнях вказує на те, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Представники прокуратури, позивачів та третьої особи-1 в судовому засіданні просили оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги прокуратури задовольнити.

Представник третьої особи-4 в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі явку своїх представників в судове засідання не забезпечили.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка зазначених осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.09.2002 р. Дарницького районною у м. Києві державною адміністрацією було зареєстровано Державне підприємство "Дитячий оздоровчий комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке в наступному наказом №64 від 17.03.2003р. Міністерства аграрної політики України було приєднано на правах структурного підрозділу до Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик".

Наказом №60 від 17.03.2003р. Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик" було створено філію №16 Дитячий оздоровчий комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" та затверджено Положення про вказану філію, згідно з п.3.2 якого Дитячий оздоровчий комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1" веде бухгалтерський баланс, фінансову та податкову звітність, має розрахунковий рахунок, печатку зі своїм найменуванням.

Мінагрополітики своїм листом від 01.12.2005р. вих.№37-24-1-13/18708 надало згоду на реалізацію на конкурсних засадах майна, а саме нежитлового приміщення, літ.А, медичного пункту, літ.Б, вбиральні, літ.В, їдальні, літ.Д, трьох спальних корпусів, літ.Г, Е, І, котельні, двох побутових корпусів, літ.Ж та З, вмивальника, літ.Л, котельні, літ.К.

Надалі, 08.06.2006 р. відбулись прилюдні торги з продажу вказаного державного майна, що знаходилось у господарському віданні Державного комплексного торговельного підприємства "Хрещатик".

Згідно результатів торгів, 03.07.2006 р. між Державним комплексним торговельним підприємством "Хрещатик" (продавець) і Товариством з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель Дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", предметом якого є прийняття на себе продавцем зобов'язань передати комплекс будівель та споруд дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", у власність покупця, та зобов'язання останнього прийняти комплекс і сплатити продавцю грошову суму. Продавцем за даним договором продано комплекс будівель та споруд комплексу будівель Дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташований за адресою: АДРЕСА_1 до складу якого входить: медичний пункт літ. А, туалет Літ. Б, їдальня Літ. В., адмінбудинок Літ. Г, 2 спальні корпуси Літ. Д, та К, котельня Літ. Е, вмивальники Літ. Ж, овочесховище Літ З, господарча будівля Літ. И, кінозал Літ. Л.

Згідно преамбули укладеного договору, Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" діяло на підставі статуту (нова редакція), що затверджений розпорядженням №67 від 22.12.2005р. Мінагрополітики та зареєстрований 26.12.2005р. Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією, наказу №92-п від 05.09.2005р. Мінагрополітики та згоди на продаж майна, яка надана Мінагрополітики 01.12.2005р. за №37-24-1-13/18708.

У відповідності до п. 1.2 зазначеного договору нерухоме майно, що входить до складу об'єкту належить продавцю на праві державної власності на підставі свідоцтва про право власності серії ЯЯЯ №567753, що видане 19.05.2006р. Головним управлінням комунальної власності виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно п. 3.2 договору право власності на нерухомість покупець набуває з моменту державної реєстрації права власності на нерухомість, але не раніше нотаріального посвідчення даного договору, перерахування покупцем на рахунок продавця коштів за нерухомість в повному обсязі, передачі нерухомості продавцем покупцю і підписання акту прийому-передачі нерухомості.

У п. 2.1 укладеного договору відповідачі 1, 2 погодили, що ціна реалізації нерухомості складає 1 604 167 грн., крім того податок на додану вартість 20% 320 833 грн. а разом 1 925 000 грн.

У відповідності до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно приписів ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст.657 Цивільного кодексу України в редакції, яка була чинна на момент укладення спірного договору, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до п. 3.2 Договору право власності на об'єкт покупець набуває з моменту державної реєстрації права власності, але не раніше нотаріального посвідчення даного договору, перерахування Покупцем на рахунок Продавця коштів за Нерухомість в повному обсязі, передачі нерухомості Продавцем покупцю і підписання Акту прийому-передачі Нерухомості.

Частиною 3 ст. 640 Цивільного кодексу України у відповідній редакції було передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

03.07.2006 р. договір купівлі-продажу нерухомого майна, що укладений між Державним комплексним торговельним підприємством "Хрещатик" і Товариством з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани", було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 за реєстровим №2157 та проведено його державну реєстрацію за номером 1409562, що підтверджується витягом №2580755 від 03.07.2006р. про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Як роз'яснено у п. 2.9 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Прокурор в якості підстав позову посилається на те, що укладення спірного договору відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ст.ст.203, 228 Цивільного кодексу України, ст.ст.66, 67, 75, 136, 145, 146 Господарського кодексу України, ст.ст.2, 4, 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", без проведення приватизаційної процедури та з порушенням господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності).

Відчуження державного майна державними підприємствами відбувається за процедурою, передбаченою Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" та Положенням про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 30.07.1999р. №1477 (що втратив чинність 24.11.2006р.).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про приватизацію невеликих держав них підприємств (малу приватизацію)" сферою застосування цього Закону України є галузі, які підлягають першочерговій приватизації: переробна і місцева промисловість, промисловість будівельних матеріалів, легка і харчова промисловість, будівництво, окремі види транспорту, торгівля і громадське харчування, побу тове обслуговування населення, житлово-експлуатаційне і ремонтне господарство.

Таким чином, об'єктами приватизації по вказаному закону є саме державні підприємства, а не окремі будівлі. Тому, відчуження комплексу будівель, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, не може відбуватися за процедурою, передбаченою вказаним Законом України.

Згідно зі ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" до об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, належать: підприємства (цехи, виробництва, дільниці, інші підрозділи, якщо в разі їх виділення у самостійні підприємства не порушується технологічна єдність виробництва з основної спеціалізації підприємства, із структури якого вони виділяються) як єдині майнові комплекси, до складу яких входять усі види майна, призначені для їх діяльності, що визначені Цивільним кодексом України; об'єкти незавер шеного будівництва та законсервовані об'єкти; акції (частки, паї), що належать державі у майні господарських товариств та інших об'єднань; земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації.

Відповідно до п. 2 Положення про порядок відчуження основних засобів, що є державною власністю, яке затверджено наказом №1477 від 30.07.1999р. Фонду державного майна України, вказане положення визначає порядок відчуження суб'єктами господарювання державного майна, закріпленого за державними під приємствами, їх структурними підрозділами, функції з управління майном яких в установленому порядку передані до державних органів приватизації, держав ного майна, переданого в оренду у складі цілісних майнових комплексів державних підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, орендодавцем якого є Фонд державного майна України, Фонд майна Автономної Республіки Крим, регіональні відділення Фонду державного майна України.

Отже, основні засоби, закріплені за державними підприємствами, відчужуються за процедурою, передбаченою вказаним положенням у випадку, якщо такі основні засоби не є цілісним майновим комплексом.

Зігдно визначення, що наведене у Постанові №1554 від 12.10.2000р. Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики оцінки вартості майна під час привати зації", цілісним майновим комплексом визнається об'єкт, сукупність активів якого забезпечує провадження окремої господарської діяльності на постійній і регулярній основі. Цілісними майновими комплексами можуть бути структурні підрозділи підприємств (цехи, виробництва, дільниці тощо), які виділяються в установленому порядку в самостійні об'єкти з подальшим складанням розподільного балансу і можуть бути зареєстровані як само стійні підприємства.

Комплекс будівель не може бути цілісним майновим, так як самі по собі будівлі не можуть забезпечити провадження окремої господарської діяльності на постійній і регулярній основі.

Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" за своїм юридичним статусом є юридичною особою, що належним чином зареєстрована та є державним підприємством і майно, яке за кріплене за ним, знаходиться в його повному господарському віданні. Відповідно до статуту Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" управління державним підприємст вом здійснюється Міністерством аграрної політики України.

Статтею 37 Закону України "Про власність", що втратив чинність 20.06.2007р., було визначено правовий режим майна державного підприємства, зокрема, передбачено, що державне підприємство, здійснюючи право повного господарського відання, володіє, користується та розпоряджається зазначеним майном, вчиняю чи щодо нього будь-які дії, які не суперечать закону та цілям діяльності підприємства. До права повного господарського відання застосовуються правила про право власності.

Відповідно до ч .2 ст. 73 Господарського кодексу України орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим кодексом та іншими законодав чими актами.

Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання (ч. 2 ст. 74 Господарського кодексу України).

Тобто, законодавство з моменту набуття чинності Господарським кодексом України визначає право державних комерційний підприємств самостійно відчужувати закріплені за ними будь-яке майно, в тому числі і нерухоме майно за згодою органів управління.

Натомість, Закон України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлює правовий режим приватизації цілісних майнових комплексів невеликих державних під приємств шляхом їх відчуження на користь одного покупця одним актом купівлі-продажу.

Відчуження комплексу будівель, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 не може відбуватися за процедурою, передбаченою Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", оскільки об'єктами приватизації по вказаному закону є державні підприємства, а не окремі будівлі.

Матеріалами справи підтверджено, що комплекс будівель не може бути цілісним майновим, так як самі по собі будівлі не можуть забезпечити провадження окремої господарської діяльності на постійній і регулярній основі.

Про це свідчить, зокрема, призначена, відповідно до ухвали суду від 05.06.2008 р. у справі 6/129 судово-економічна експертиза перед якою було поставлено питання - "Чи є комплекс будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 2395 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, до складу якого входять: медичний пункт, туалет, їдальня, адміністративна будинок, спальний корпус, котельня, вмивальники, овочесховище, господарча будівля, спальний корпус, кінозал - цілісний майновий комплекс?". Відповідно до Висновку №5423 судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02 листопада 2009 року продане майно не становить цілісного майнового комплексу. А також призначена повторна експертиза у справі (у відповідності до ухвали суду від 15 лютого 2010 року) з питанням: "Чи становить спірне майно цілісний майновий комплекс?". Відповідно до повторних висновків судової економічної та будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 08.09.2010 року на підставі Висновку Додаткової комплексної судової економічної, будівельно-технічної та товарознавчої експертизи № 3154/10-19, 5128/10-15, 5129/10-16. - підтверджено те, що спірне майно не становить цілісного майнового комплексу.

Крім того, ч. 6 ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних під приємств (малу приватизацію)" визначає, що з прийняттям рішення про включення об'єктів до одного із переліку об'єктів приватизації, стосовно нього припиняється дія норм Господарського кодексу України у частині купівлі, продажу, передачі, обміну, здачі в оренду, надання безоплатно, списання майна.

Заперечуючи проти даних висновків прокуратура в апеляційній скарзі не наводить будь-яких підставних доводів на спростування даних висновків експертів.

Крім того, у межах справи №17/29, що розглядалась Господарським судом міста Києва за позовом прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Державного підприємства "Агроспецсервіс" до Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006р., яке залишено без змін постановою від 12.07.2007р. Київського апеляційного господарського суду та постановою від 25.10.2007р. Вищого господарського суду України, встановлено, що нерухоме майно, а саме будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, на момент відчуження не було цілісним майновим комплексом та ніколи не було включено до будь-якого переліку об'єктів приватизації, і тому, відсутні будь-які підстави для застосування порядку приватизації, який передбачений Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги і те, що будівлі і споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, були відчужені на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани" за відплатним договором, за ціною, що визначена шляхом проведення експертної оцінки та в результаті проведення аукціону. При цьому, таке відчуження здійснено продавцем з попередньої згоди органу, до сфери управління якого він входить, а саме Міністерства аграрної політики України.

Попередня згода органу управління оформлена у вигляді розпорядження №37-24-1-13/18708 від 01.12.2005р. Міністерства аграрної політики України.

Так, зазначений орган наділений повноваженнями щодо управління діяльністю підприємствами, підпорядкованими йому, у тому числі, уповноважений надавати згоду на відчуження майна державними підприємствами, що підпо рядковані йому.

Також, первісна ціна спірного майна була визначена експертним шляхом, а звіт про оцінку вартості комплексу будівель та споруд Дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1, який виконаний Товариством з обмеженою відповідальністю "Науко во-дослідне інноваційне виробничо-технологічне бюро" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №599/02 від 31.05.2002р.), відповідає вимогам законодавства, що додатково підтверджується тим фактом, що вказаний звіт отримав позитивну рецензію вих.№357 від 11.07.2006р. Українського товариства оцінювачів (м. Київ, вул. Кутузова, 18/7) за зверненням виконавця.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Державне комплексне торговельне підприємство "Хрещатик" здійснило відчуження майна за договором купівлі-продажу від 03.07.2006р. на законних підставах та в порядку, що передбачений чинним законодавством, а зміст вказаного правочину відповідає вимогам законодавства.

Також, місцевим господарським судом вірно взято до уваги, що відповідно до Постанови про закриття кримінальної справи в частині від 11 серпня 2009 року, Прокуратурою міста Києва закрита кримінальна справі № 50-5183 у частині порушення щодо реалізації службовими особами ДКТП "ХРЕЩАТИК" комплексу будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Вказана постанова прокуратури підтверджує, що відповідно до даних судової будівельно-технічної експертизи № 5678/7839 від 04.08.2009 року, яка стосується ринкової вартості спірного майна - не виявлено порушення чинного законодавства.

Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги Прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про визнання недійсним з моменту укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна від 03.07.2006р., є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на дані висновки про відсутність підстав для визнання правочину недійсним, також не підлягає задоволенню вимога про зобов'язання кожного з відповідачів повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

При цьому відповідно до Висновку №16-11/200-10 експертного будівельно-технічного дослідження від 8 грудня 2010 року Державного підприємства "Київська обласна багатопрофільна лабораторія Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру" та (іі) довідкою НЖ-2010 № 21116 Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", від 18 січня 2011 року, яким підтверджено фактичне існування тільки 4 інвентарних об'єктів (медпункт - літера А, спальний корпус - літера К, їдальня - літера В, будівля - літера Б) та те, що в цьому майна вартість виконаних робіт новими власниками становить 645.45% у порівнянні із вартістю майна станом на момент укладення спірного договору. Відповідно до Довідки НЖ-2010 №21116 Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна", від 18 січня 2011 року, підтверджено, що згідно проведеної інвентаризації від 18 січня 2011 року, загальна площа будівель за адресою АДРЕСА_1 становить 1207.9 кв. метри, (а не 2395 кв.м, як на момент укладення спірного договору купівлі-продажу), а в будівлі під літерами Г (пл. 54.8 кв.м), Д (пл.. 378.1 кв.м), Е (пл.. 86,3 кв. м), Ж (пл.. 52.7 кв. м), 3 (пл. 172.5 кв. м), И (пл. 34 кв.м), Л ( пл.. 408.7 кв. м) - знесені у зв'язку із тим, що знаходилися у стані руйнування.

Відповідно до Довідки БТІ "Про показники об'єкта нерухомого майна" від 20.02.2012р. НЖ-2012 № 1859, копія міститься в матеріалах справи, вказано, що відповідно до проведеної інвентаризації загальна площа будівель за адресою: АДРЕСА_1, становить 1207,9 кв.м. Крім цього зазначено, що літери "Г" - площею 54,8 кв. м., "Д" - площею 378,1 кв. м., "Е" - площею 86,3 кв. м., "Ж" - площею 52,7 кв. м., "З" - площею 172, 5 кв. м., "И" - площею 34,0 кв. м., "Л" - площею 408,70 кв. м., - знесені, в зв'язку за тим, що знаходились в стані руйнування.

Тобто, станом на час розгляду справи спірного майна у відповідних характеристиках та кількості немає.

Разом з тим, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно роз'яснень п. 4.7 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" за наявності відомостей про припинення діяльності суб'єкта господарювання, який є стороною у справі, господарському суду слід враховувати таке. Відповідно до ч. 7 ст. 59 ГПК України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, при вирішенні питання щодо припинення провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У справах про визнання недійсним акта, раніше виданого ліквідованим органом, господарський суд вправі замінити його іншим органом, на який покладено видання відповідних актів.

Згідно з витягом від 19.11.2013р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців 30.05.2011р. було внесено запис про припинення відповідача-2, а тому місцевий господарський суд вірно припинив провадження в частині позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю "МТБ Компани".

Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

При цьому, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

За змістом ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Способи захисту права власності врегульовано главою 29 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв'язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Отже, до обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги входять, зокрема, факти, з яких вбачається, що відповідач вчинив дії, спрямовані на заперечення права позивача, на захист якого подано позов або утверджує за собою право, яке належить позивачу тощо, тобто ті, які свідчать про те, що право позивача порушене або оспорюється. Зазначені обставини входять до підстав позову і підлягають дослідженню, оскільки, суд, приймаючи рішення, має встановити чи мають місце факти порушення чи оспорення суб'єктивного матеріального права, на захист якого подано позов.

Тобто, приймаючи до уваги викладені вище положення законодавства, позивачем, повинно бути доведено факт порушення його речового права з боку відповідачів.

Разом з цим, Виробничим кооперативом ЖБК "Орбіта" не представлено доказів на підтвердження невизнання або оспорювання його права власності на спірне майно особами, до яких пред'явлено позов.

Крім того, як зазначалось, статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що виключно власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, визнання права власності здійснюється господарським судом за наявності існуючого (яке виникло згідно з приписами законодавства) права власності на майно в межах спору власника з іншою особою про право на це майно.

Третьою особою-2 були заявлені самостійні вимоги на предмет спору, посилаючись, при цьому, на договір від 30.08.2010р. купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до якого Виробничим кооперативом ЖБК "Орбіта" було придбано комплекс будівель Дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (літ.А, Б, В, Г, Д, Е, Ж, З, И, К, Л), загальною площею 2395 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з цим, як свідчать матеріали справи, 13.03.2012р. між Виробничим кооперативом ЖБК "Орбіта" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Берчиллз Бортничі" було укладено договір купівлі-продажу комплексу будівель, за змістом якого третьою особою з самостійними вимогами було відчужено на користь третьої особи-4 комплекс будівель Дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (літ.А, Б, В, К), загальною площею 1207,9 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Таким чином, матеріалами справи не підтверджується, що на момент розгляду даної справи Виробничому кооперативу ЖБК "ІНФОРМАЦІЯ_1" належить право власності, на захист якого подано позов.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання Виробничого кооперативу "ЖБК "Орбіта" добросовісним набувачем будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1" (літ.А, літ.Б, літ.В, літ.К), загальною площею 1207,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1; визнання за Виробничим кооперативом "ЖБК "Орбіта" права спільної часткової власності на майно - нежитлові приміщення (літ.А, літ.Б, літ.В, літ.К), загальною площею 1207,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, - частини будівель дитячого оздоровчого комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою: АДРЕСА_1, у наступних частках: літ.А - 35/100, літ.Б - 28/100, літ.В - 54/100, літ.К - 46/100.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову прокуратури, припинення провадження в частині позовних вимог до ТОВ "МТБ Компані", відмову у задоволенні позову третьої особи, з даним висновком погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення суду першої інстанції відповідає законодавству, матеріалам справи та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2014 р. у справі № 6/129-62/179 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 6/129-62/179 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді П.В. Авдеєв

М.Л. Яковлєв