ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.02.2015 Справа № 920/2056/14

Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Мітіній Н.М., розглянувши матеріали справи № 920/2056/14:

за позовом: публічного акціонерного товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинське підприємство «Харківенергоремонт», м. Шостка, Сумська область,

про стягнення 1611960грн. 08 коп

За участю представників сторін:

Від позивача - предст. Букоємського Р.В. (довіреність № 14-138 від 13.05.2014року);

Від відповідача - Леонідова В.І. (довіреність № 212 від 30.12.2014 р.);

Суть спору: позивач подав позовну заяву в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість по договору купівлі - продажу № 13/2671-БО-29 від 28.12.2012 року за поставлений природний газ у сумі 1301847 грн. 83 коп., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 97637 грн. 76 коп., інфляційні втрати в сумі 164274 грн. 55 коп., а також витрати по оплаті судового збору.

12.01.2015 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає про часткову сплату суми основного боргу в сумі 67736 грн. 09 коп., що підтверджується платіжними дорученнями: № 911 від 24.09.2014 року на суму 2000 грн., №983 від 23.10.2014 року на суму 2500 грн., № 1026 від 19.11.2014 року на суму 2000 грн., № 1082 від 11.12.2014 року на суму 2000 грн., № 25 від 23.12.2014 року на суму 59236 грн. 09 коп. Крім того, заперечує проти стягнення штрафних санкцій, оскільки стосовно відповідача проводиться процедура санації та введено мораторій на задоволення вимог кредитора.

29.01.2015 року представник відповідача подав до суду заяву про долучення до матеріалів справи доказів часткової сплати суми основного боргу в сумі 2000 грн., а саме платіжне доручення №1152 від 20.01.2015 року.

Представник позивача в судовому засіданні усно пояснив, що основний борг по договору купівлі-продажу № 13/2671-БО-29 від 28.12.2012 року за поставлений природний газ становить 1234111 грн. 74 коп., але відповідного письмового пояснення не подав. В решті вимог його позиція не змінна. Крім того, в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних збитків подав суду додаткові письмові пояснення по справі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази, суд встановив:

28 грудня 2012 року між позивачем - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та відповідачем - ТОВ «Шостка - тепло» було укладено договір купівлі - продажу природного газу №13/2671-БО-29, згідно умов якого позивач зобов'язувався передати відповідачу природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити його.

Відповідно до п. 3.3 договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Факт приймання-передачі природного газу підтверджується наступними актами приймання-передачі природного газу: акт приймання-передачі природного газу від 22 січня 2014 року на суму 309 818,98 грн. (газ, спожитий у січні 2013 року); акт приймання-передачі природного газу від 22 січня 2014 року на суму 239 305,56 грн. (газ, спожитий у лютому 2013 року); акт приймання-передачі природного газу від 22 січня 2014 року на суму 280 967,49 грн. (газ, спожитий у березні 2013 року); акт приймання-передачі природного газу від 22 січня 2014 року на суму 120 305,42 грн. (газ, спожитий у квітні 2013 року); акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2013 року на суму 45 848,65 грн. (газ, спожитий у жовтні 2013 року); акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2013 року на суму 98 433,27 грн. (газ, спожитий у листопаді 2013 року); акт приймання-передачі природного газу від 31 грудня 2013 року на суму 329 913,16 три. (газ, спожитий у трудні 2013 року); на загальну суму 1339624 грн. 59 коп.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 - го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не повністю оплатив поставлений природний газ, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 1301847 грн. 83 коп.

Як вбачається з матеріалів справи одна частина боргу - 6500 грн. 00 коп., була сплачена відповідачем до подачі позивачем позовної заяви, а саме: 24.09.2014 року (платіжне доручення № 911)- 2000 грн. 00 коп.; 23.10.2014 року (платіжне доручення №983) - 2500 грн. 00 коп.; 19.11.2014 року (платіжне доручення № 1026) - 2000 грн. 00 коп. Позовна заява подана 10.12.2014 року, про що свідчить поштовий штемпель відправлення на поштовому конверті (а.с. 53). Натомість інша частина боргу, а саме 63236 грн. 09 коп., була сплачена після подання позовної заяви, а саме: 11.12.2014 року - 2000 грн. 00 коп.; 23.12.2014 року - 59236 грн. 09 коп.; 20.01.2015 року - 2000грн. 00 коп.

Пункт 4.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року передбачає, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, на момент подачі позовної заяви, в частині сплати боргу на суму 6500 грн. 00 коп. був відсутній предмет спору, що тягне за собою відмову в позові в цій частині основного боргу. Щодо боргу, який був сплачений після порушення провадження у справі, а саме 63236 грн. 09 коп., то в цій частині суд вважає за необхідне припинити провадження відповідно до пункту 1-1 частини першої ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо решти суми основного боргу в розмірі 1232111 грн. 74 коп., суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна надати докази в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за договором купівлі - продажу природного газу № 13/2671-БО-29 від 28.12.2012р. у сумі 1232111 грн. 74 коп., тому, позовні вимоги в частині стягнення цієї суми підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі не виконання покупцем п.6.1 умов цього договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день простроченого платежу.

Відповідач свої зобов'язання у встановлені строки не виконав, борг за отриманий природний газ сплачував не в повному обсязі, тому позивачем було нараховано відповідачу пеню у розмірі 97637 грн. 76 коп.

Разом з тим, судом встановлено, що 11.12.2007р. щодо відповідача порушено провадження у справі про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

На даний час провадження у справі про банкрутство відповідача знаходиться на стадії санації, що підтверджується копією ухвали господарського суду Сумської області від 04.03.2014р. №7/314-07.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань щодо сплати податків і зборів, застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Частиною четвертою статті 12 цього Закону в редакції, що діяла на момент порушення справи про банкрутство, встановлено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошові зобов'язання та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходи, спрямовані на забезпечення їх виконання.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 12 Закону, протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інші види загальнообов'язкового державного соціального страхування, податків і зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює загальну заборону на нарахування пені протягом часу дії мораторію на задоволення вимог кредиторів. Зміст цієї заборони не пов'язаний з визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому неустойка за невиконання грошових зобов'язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення. Крім того, не може розглядатися питання про поширення чи непоширення мораторію на не нараховану неустойку, оскільки законом виключена можливість виникнення та існування відносин нарахування неустойки боржнику, щодо якого діє мораторій, введений при провадженні справи про його банкрутство. Виходячи зі змісту Закону, боржник повинен виконувати зобов'язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства. Аналогічну правову позицію про те, що протягом дії здійснення провадження у справі про банкрутство встановлюється заборона на нарахування боржнику, щодо якого порушено справу про банкрутство та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів неустойки незалежно від часу їх виникнення викладено у постановах Верховного Суду України від 12.03.2013 року №29/5005/16170/2011, від 01.10.2013 року №28/5005/3240/2012.

Крім того, така ж правова позиція відображена у постановах Вищого господарського суду України від 02.04.2014р. №904/6508/13, від 14.04.2014р. №904/7851/13, 26.03.2014р. №904/1677/13-г.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що пеня у розмірі 97637 грн. 76 коп. була нарахована позивачем в період дії мораторію, а отже з порушенням вимог діючого законодавства.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 97637 грн. 76 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 164274 грн. 55 коп. інфляційних збитків та 48199 грн. 94 коп. трьох відсотків річних нарахованих відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

Правова позиція щодо можливості нарахування боржнику інфляційних збитків та трьох відсотків річних в період дії мораторію також відображена у постановах Вищого господарського суду України від 20.02.2014р. №922/3734/13 та від 13.01.2014р. №922/3735/13.

Відповідач посилається на п. 3 ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції від 19.01.2013 року. Однак, як вище зазначалось, на відповідача розповсюджуються вимоги зазначеного закону в попередній редакції.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача 30156 грн. 44 коп. судового збору відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Шостка-тепло» (41100, Сумська область, м. Шостка, вул. Орджонікідзе, 3 код 32478934) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 код 20077 грн. 74 коп. основного боргу за поставлений природний газ за договором купівлі - продажу № 13/2671-БО-29 від 28.12.2012 року, 164274 грн. 55 коп. інфляційних втрат, 48199 грн. 94 коп. 3% річних, а також 30156 грн. 44 коп. судового збору.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений газ в сумі 63236 грн. 09 коп. - припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

4. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 6500 грн. 00 коп. основного боргу та 97637 грн. 76 коп. пені - відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 16.02.2015 року.

Суддя І.В. Зайцева