ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2015 р.Справа № 922/28/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ "Техтранс" м. Харків
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - ОСОБА_1 (паспорт серія МК 180950 виданий Київським РВМУМВС України в Харківській області від 30.04.1996 року).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Техтранс" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення суми основного боргу у розмірі 16000,00 грн. та судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем зобов'язань за договором № 5 СО суборенди нежитлових приміщень від 01.01.2014 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

02.02.2015 року через канцелярію суду позивач надав заяву про відмову позивача від позову у якій зазначає що у зв'язку із повним погашенням відповідачем заборгованості, що є предметом спору у даній справі позивач відмовляється від позову та просить суд прийняти заяву про відмову позивача від позову, припинити провадження у справі № 922/28/15 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Техтранс" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором суборенди нежитлових приміщень.

У межах строків передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладався з з 03.02.2015 року на 16.02.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 16.02.2015 року відповідачем було подано пояснення (вх. № 6167), в яких відповідач зазначив про оплату боргу в повному обсязі та надав копії платіжних доручень про сплату.

Представник позивача в судове засідання 17.02.2015 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач в судовому засіданні 17.02.2015 року зазначив про оплату боргу в повному обсязі.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02 лютого 2015 року сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи це, враховуючи також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 17.02.2015 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд встановив наступне.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши відповідача, судом встановлено наступне.

01.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Техтранс" (позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач) було укладено договір оренди нежитлових приміщень № 5 СО, у відповідності до умов якого позивач надає, а відповідач приймає в тимчасове платне користування на умовах піднайму окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення, розташоване за адресою: 61002, АДРЕСА_2, перший поверх, загальна вартість майна складає 48,00 кв.м.

Пунктом 5.1 договору, сторони визначили, що плата за користування майном (суборендна плата) плата визначається з урахуванням рівня ринкових цін, що діють на момент укладення договору в даному регіоні і за згодою сторін складає 100% передплати за наступний місяць.

Відповідно до п. 5.3 договору, розрахунки по суборендній платі здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача, або шляхом внесення грошових коштів в касу позивача на пізніше 5 календарних днів з дня виставлення рахунку позивачем.

Пунктом 4.2.9 договору встановлений обов`язок відповідача своєчасно сплачувати суборендну оплату в порядку, встановленому договором. Обов`язок по сплаті суборендної плати поточного періоду вважається виконаним відповідачем з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок позивача (п. 5.6 договору).

Як вбачається з матеріалів справи позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, що підтверджується актами здачі-приймання надання послуг за липень - вересень 2014 року (а.с. 17-19).

За твердженням позивача, відповідач неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 16000,00 грн., що й стало підставою для звернення останнього до суду.

Надаючи правову оцінку викладеним у позовній заяві обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позову, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 6 вказаної норми передбачено, що до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до статті 284 Господарського кодексу України орендна плата є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Відповідно до пункту 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлені частиною 2 статті 285 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та в строк, встановлений для його виконання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з заявою (вх. 3851), відповідно до якої просить суд припинити провадження по справі №922/28/15 у зв'язку із відсутністю предмету спору, в обґрунтування наданої заяви позивач зазначає про повне погашення відповідачем боргу.

Суд, дослідивши надані документи вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення 3000,00 грн. припинити, на підставі п.1-1 ч.1. ст. 80 ГПК України, оскільки відповідачем платіжним дорученням №01 від 08.01.2015 року на суму 3000,00 грн. було сплачено наявну заборгованість після порушення провадження у справі.

Стосовно заборгованості в розмірі 13000,00 грн., яка сплачена відповідачем платіжним дорученням №21 від 10.12.2014 року на суму 3000,00 грн. та платіжним дорученням № 22 від 22.12.2014 року на суму 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та згідно ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб`єктів можуть захищатися способами визначеними ст.16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України.

Так, відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України встановлено, що права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту, вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом до суду 05.01.2015 року, в свою чергу відповідачем частково сплачено заборгованість за Договором № 5 СО від 01 січня 2011 року в розмірі 13000,00 грн. 10.12.2014 року (3000,00 грн.) та 22.12.2014 року (10000,00 грн.), тобто до порушення провадження у справі, а отже, позивачем безпідставно заявлено до стягнення з відповідача зазначену суму боргу.

Відповідно до п. 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18, Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Таким чином, враховуючи те, що предмет спору в розмірі 13000,00 грн. був відсутній до порушення провадження у справі 922/28/15, а саме 10.12.2014 року та 22.12.2014 року, суд відмовляє в позові в цій частині, з урахуванням чого й відсутні правові підстави для задоволення заяви (вх. 3851) про припинення провадження у справі в частині припинення провадження у справі в частині стягнення 13000,00 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката, та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи обставини справи, судові витрати у даній справі слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідача підлягає стягненню 342,56 грн. судового збору.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 16, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 20 Господарського кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 46, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Провадження у справі №922/28/15 в частині стягнення заборгованості в розмірі 3000,00 грн. припинити на підставі п.1-1 ч.1. ст. 80 ГПК України.

В частині стягнення заборгованості в розмірі 13000,00 грн. - відмовити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (61085, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АТЗТ Техтранс" (61035, м. Харків, пр. Гагаріна, 127-А, ) судовий збір в розмірі 342,56 грн.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 23.02.2015 р.

Суддя О.О. Ємельянова