РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2015Справа №910/26090/14
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Контіненталь"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк"

про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Ковадла А.М. - за дов.;

Мухіна О.Ю. - за дов.;

від відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Контіненталь" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неналежним чином виконуються умови договору про відкриття банківського рахунку в банківських металах та здійснення розрахунково-касового обслуговування № б/н від 27.08.12р.

Ухвалою від 25.11.2014 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 16.12.2015 р.

16.12.15р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали.

16.12.14р. через відділ діловодства суд позивачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує.

У судовому засіданні 16.12.2014 р. було оголошено перерву до 20.01.2015 р.

19.01.2015 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли пояснення по справі.

Судове засідання 20.01.2015 р. не відбулося.

Ухвалою від 26.01.2015 р. розгляд справи призначено на 29.01.2015 р.

Ухвалою від 29.01.2015 р. розгляд справи призначено на 05.02.2015 р.

Представник відповідача в судове засідання 05.02.15 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 05.02.15 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у справі матеріали,заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.08.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальність «Контіненталь» (надалі - позивач, клієнт) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» (надалі - банк, відповідач, ПАТ ВіЕйБі Банк) було укладено Договір про відкриття банківського рахунку в банківських металах та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 27 серпня 2012 року.

Пунктом 1.1. договору передбачено, що банк відкриває клієнту поточний рахунок у банківських металах №0088 у золоті (959) та здійснює його розрахункове-касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до п.2.1.2. Договору, банк зобов'язаний приймати і зараховувати на рахунок Клієнта за його дорученням банківські метали, виконувати за дорученням Клієнта перерахунок банківських металів та видачу банківських металів, що були внесені на рахунок у фізичному вигляді у порядку, що передбачений чинним законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п.8.4. Договору, проценти у банківських металах за договорами банківського вкладу, що перераховані на рахунок клієнт (якщо банківські метали вносились раніше для зарахування на рахунок Клієнта у зливках, при отриманні від Клієнта відповідної Заяви про приймання (видачі) банківських металів видати з рахунку Клієнта 100-грамовими зливками; якщо ж сума процентів не ділиться без залишку на 100-грамові зливки - за окремою Угодою між Банком та Клієнтом можливе зарахування грошового еквіваленту залишку банківських металів за курсом купівлі банківських металів, встановленим Банком на день укладання окремої Угоди на вказаний Клієнтом поточний рахунок в національній валюті.

Відповідно до заявки про купівлю банківських металів (в зливках) від 28.08.12р. Позивач придбав золото у кількості 101,27 тройських унцій на суму 1 385 370,00 грн., яке було зараховано на банківський рахунок відкритий у Відповідача.

12.09.13р. між Позивачем та Відповідачем було укладено Генеральний Договір банківського вкладу (з фізичною поставкою банківського металу) №425-БМ .

Відповідно до п. 1.1., 1.2. договору, даний договір визначає загальні умови і порядок проведення між банком і вкладником вкладних операцій. Терміном «вкладні операції» визначаються операції з розміщення вкладником у банку належних йому вільних банківських металів (з фізичною поставкою) на рахунок № 0009 в золоті, при яких банк зобов'язується своєчасно повернути вкладнику суму вкладу і сплачувати проценти за його використання.

Пунктом 1.3. договору, передбачено строк дії договору до 12 вересня 2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач після завершення строку вказаного вище договору зарахував на банківський рахунок Позивача разом із нарахованими процентами за депозитом, золото у кількості 106,05 тройських унцій вартістю 1 741 683,33 грн., що підтверджується банківською випискою від 10.10.2014 року.

19.09.2014 року Позивач звернувся до Відповідача із Заявкою вих. № 19/092 від 19.09.14р. про видачу банківських металів (в зливках), дана заява отримана відповідачем 19.09.14р. про що свідчить відмітка на заяві.

Відповідно до п. 2.1.6 договору про відкриття банківського рахунку в банківських металах та здійснення розрахунково-касового обслуговування, при отримання від клієнта відповідної заяви про приймання (видачу) банківських металів видати з рахунку клієнта банківські метали не пізніше наступного дня від отримання заяви наявними в банку зливками.

Пунктом 2.1.7 договору про відкриття банківського рахунку в банківських металах та здійснення розрахунково-касового обслуговування, банк зобов'язаний у випадку купівлі клієнтом банківських металів за заявкою про купівлю банківських металів (в зливках), здійснити видачу, в обумовлений сторонами термін при прийнятті до виконання заявки, кількість придбаних злитків за номінальною вагою придбаних зливків.

Проте, у відповідь на вказану заявку від Відповідача надійшов лист вих. №19-13366 від 22 вересня 2014 року про неможливість виконання Заявки вих. № 19/092 від 19 вересня 2014 року через причини тимчасової заборони керівництвом компанії «Аrgo-Неraeus SA», яка є постачальником відповідача банківського металу у зливках, у зв'язку з нестабільною політично-економічну ситуацію на території України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором банківського рахунку.

Так, у відповідності до п. 1. ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно зі ст. 1068 Цивільного кодексу України, банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 і 2 ст. 1092 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення клієнта банк несе відповідальність відповідно до цього кодексу та закону.

У разі невиконання або неналежного виконання платіжного доручення, у зв'язку з порушенням правил розрахункових операцій виконуючим банком відповідальність може бути покладена судом на цей банк.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов 'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, суд приходить до висновку, що невиконанням договору було порушене майнове право позивача на вільне володіння та розпорядження належним йому майном.

Разом з тим, судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 р. № 733 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 р. № 123 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "ВіЕйБі Банк", згідно з яким з 21.11.2014 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк", , МФО 380537, місцезнаходження: вул. Дегтярівська, 27 т, м. Київ, 04119, Україна.

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Джуса Юрія Микитовича.

Тимчасову адміністрацію в ПАТ "ВіЕйБі Банк" запроваджено строком на три місяці з 21.11.2014 р. по 20.02.2015 р.

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua/payments/vab-bank-100.html) та у розумінні статті 35 Господарського процесуального кодексу України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України (із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 18.05.2010 р. № 2258-VI, від 04.11.2010 № 2677-VI) обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Отже, починаючи з 09.03.2011 р. (дата набрання чинності Законом України від 04.11.2010 р. № 2677-VI про внесення змін) випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Статтею 36 даного Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

При цьому, за змістом п. 1 ч. 6 ст. 36 даного Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у цьому Законі термін "вкладник" вживається у значенні "фізична особа (крім фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката".

Відтак, враховуючи дану норму, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та юридичні особи не підпадають під визначення поняття "вкладник" у розумінні вищевказаного Закону. Тому, на них не поширюється виняток з обмеження встановленого п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, оскільки позивач в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не є вкладником відповідача та не є його кредитором відповідно до приписів ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", тому обмеження, встановлені ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", не поширюються на їх правовідносини.

Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові від 18.12.2014 р. у справі № 910/11139/14.

За таких обставин, враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача щодо зобов'язання витребувати у відповідача банківський метал - 63 зливки золота (проби 959,9) масою по 50 грамів кожен, загальною масою 3150 грамів., що становить 101,27 тройських унцій вартістю 1 857 568,87 грн. станом на 18.11.2014р., то позовні вимоги в цій частині є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди від 13.09.2013 року до Генерального договору банківського вкладу № 425-БМ загальна вага 101,27 тройських унцій становить 3 150 грам.

Відповідно до п. 8.4. Договору про відкриття банківського рахунку в банківських металах та здійснення розрахунково-касового обслуговування від 27 серпня 2012 року, проценти видаються 100-грамовими зливками.

Таким чином, відповідно до розрахунку позивача, Банк зобов'язаний повернути TOB «Контіненталь» відсотки шляхом задачі одного стограмового зливка, а решту вартості повернути в гривневому еквіваленті, а тому вимога про витребування одного злитку золота (959,9) масою 100 гр., що становить 3,21 тройських унцій вартістю 58 880,18 грн. та вимога про стягнення відсотків у розмірі 28 798,10 грн. є обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про відкриття банківського рахунку в банківських металах та здійснення розрахунково-касового обслуговування, позивач несе збитки у формі упущеної вигоди від використання банківських металів. Позивач міг розмістити банківські метали у іншому банку та отримати дохід у формі відсотків за користування вкладом. В зв'язку з чим позивач просить в порядку ст.22 ЦК України, ч. 3 ст.623 ЦК України, стягнути з відповідача на користь позивача збитки у формі упущеної вигоди в розмірі 4 035,40 грн.

Однак, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення упущена вигода не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з пунктом 1 статті 224 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

З указаних норм законодавства України випливає, що особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином.

Позивачем, нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи, тому наданий суду розрахунок до уваги не прийнятий. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України).

Таким чином, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (втраченої вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання, зроблені з цією метою приготування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню частково.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Витребувати у Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Контіненталь» (01014, м. Київ, вул. Струтинського, 6; ) банківський метал - 63 (шістдесят три) зливки золота (проби 959,9) масою по 50 грамів кожен, загальною масою 3150 (три тисячі сто п'ятдесят) грамів, що становить 101,27 тройських унцій вартістю 1 857 568,87 грн. (один мільйон вісімсот п'ятдесят сім тисяч п'ятсот шістдесят вісім) грн.. 87 коп. станом на 18.11.2014 року.

3. Витребувати у Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Контіненталь» (01014, м. Київ, вул. Струтинського, 6; ) банківський метал - один зливок золота (проби 959,9) масою 100 грамів, що становить 3,21 тройських унцій вартістю 58 880,18грн. (п'ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят грн., 18 коп.) станом на 18.11.2014 року - відсотків.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 27 Т; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Контіненталь» (01014, м. Київ, вул. Струтинського, 6; ) 28 798,10 грн. (двадцять вісім тисяч сімсот дев'яносто вісім) грн. 10 коп. - вартість банківського металу - золото (проби 959,9) масою 8,83 грам, що становить1,57 тройських унцій станом на 18.11.2014 р. - відсотків, 38 904 (тридцять вісім тисяч дев'ятсот чотири) грн. 94 коп. судового збору.

5. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.02.2015р.

Суддя І.О.Домнічева